367 



sogeise. Deres Farve er i Brændeviinsexemplarer ganske hvid; deres 

 Tykkelse tager kun lidet af til lieelt oppe ved Spiserürshovedet; men her 

 gaaer hver af dem over i en kort, meget tynd Udföringsgang, der gjen- 

 nemhorcr Spiserürshovedet tæt ved Tungen. I deres Forlöh ere de 

 temmelig slyngede, og under Gjennemgangen gjennem Halsringen ligge 

 de snart over, snart under, snart ved Siden af Spiseroret. 



§ 14. 



Maven og Leveren. 



Spiseroret aabner sig heelt fortil i Indvoldshuulheden , altsaa tæt 

 ved Halsdelen, i en meget rummelig Mavehuulhcd. Præparerer man 

 Fordöielsesredskaherne udvendigfra, saa vil man i Begyndelsen slet ikke 

 kunne finde Maven. Spiseroret synes da at træde ind i Leveren, ligesom 

 Tarmen atter synes at træde ud af den. Skeer Præparationen derimod 

 fra Sliimfladen af, saa vil man maaskee savne Leveren, idet man, 

 istedetfor den, kun finder et svampagtigt, graat, \'" tykt Overtræk over 

 hele Maven. — Maven ligger nemlig ganske indhyllet i Leveren, og 

 de mange Acini, hvoraf Leveren udvendigen synes at bestaae, ere 

 kun Ophöininger, hvori ligge blinde Forlængelser af Maven, der staae i 

 Forbindelse med dennes Huulhed ved store Aabninger. Leverens Over- 

 træk synes ikke engang at være tykkere paa disse Mavens Blindsække 

 end imellem dem, og heraf fölger allerede, at ligesom Leverens Over- 

 flade har et tuberculöst Udseende, saaledes maa Mavens Sliimhinde være 

 stærkt besat med store Aabninger, der före ind til korte blinde Huul- 

 heder, og hvorved den tillige maa faae et cellet Udseende. Disse Aab- 

 ninger ere ikke alle runde; nogle ere langagtige, saa at deres Skillerum 

 tildeels tage sig ud som stærke Folder. 



Sammenligner jeg hermed den Beskrivelse, som Cuvier giver af 

 disse Dele hos Pneumodermon, saa kan jeg ikke have nogen Tvilv, at 

 Forholdet jo er ganske det samme. 



Zz* 



