J_Jen första underrättelse, som om det år 1813 i Finland iakttagna raeteor- 

 stenstall blitVit oftcntlig-gjord , torde vara den, som förekommer i 4:de häf- 

 tet, sid. 407, af Scherers Nordische B/ätter, derifrån densamma upptagits af 

 Chladni i lians berömda arbete: Über Fcuermctcore und die mit denselben 

 herabgefallenen Massen. Som jag dock ej liaft tillgång till någondera af 

 dessa skrifter, har jag mig ej bekant, hvad denna notis egentligen innehål- 

 ler; men man ser af ett senare meddelande af Chladni, att den varit gan- 

 ska knapphändig och att äfvcu tiden för stenfallet, såsom försiggånget i Mars 

 1814, blifvit oriktigt uppgifven. Samma år eller 1819 lästes dock i de af 

 ScHERER i S:t Petersburg utgifna: Allgemeine nordische Annalen der Chemie, 

 Bd. I, sid. 174, angående denna händelse en något utförligare redogörelse, 

 hvilken jag här i öfversättning skall intaga. Meteorstenen från Savitaipola. 

 Den 16 December 1813 kl. 10 på morgonen förnummo två bönder i Savi- 

 taipola socken af Lappvesi härad och Wiborgs län en knall, som liknade 

 åskslag eller afiyrandet af flere gevär. Då de sågo upp, märkte de moln, 

 som närmade sig dem, af hvilka ett var mörkt och hvilka, medan vinden 

 blåste från öster, med stor hastighet och litiiigt buller ilade mot sydost; se- 

 dan de försvunnit, upphörde äfven bullret. Det kunde ej märkas, att någon- 

 ting från dem nerfallit. Knallen hördes i kringliggande trakt på ett afstånd 

 af 30 verst. En bondgosse från hemmanet Koskimes, som några timmar 

 senare gick vid hafsviken, fann några stenar liggande kringströdda på isen. 

 Dylika fann en annan på vägen från hemmanet Parda till Koskimes, hvilka 

 dock lågo ännu mera kringspridda. De af dem, som lågo på den starkare 

 isen, voro slagna i bitar, de deremot, som befunno sig i snön, voro oska- 

 dade. De största af dem hade skapnaden af hönsägg, endast att de voro 

 mera aflånga." Denna berättelse hade blifvit afgif\en till dåvarande Gene- 

 ralguvernören öfver Finland Grefve Stein h eil, till h vars mineralsamling de 

 flesta stenarne sannolikt insändes. Då denna samling öfvergick till Univer- 

 sitetet, fanns der dock af dessa ovanliga stenar endast en stutf, åtföljd af 

 en sålydande etikett: „Ärolith mit einem pechähnlichen Überzüge auf ver- 

 glaster Asche mit Körnern des Chrysoliths etc. 1813 im Anfange, aus einer 



