Om Meteorstenar från Lvotolaks. 89 



borax löses i bit lAng^samt till ett klart ocli fårjilöst j^las. Med fosforsalt 

 löses i bit ännu trögare, biten minskas småning-om , ocli kulan erhåller egen- 

 skapen att efter afsvalning blifva h vit och opak; är något af stenen ännu 

 olöst, spricker kulan i flera directioner. Ger med coboltsolution en blå färg. 



Ehuru denna undersökning är otillräcklig att bestämdt afgöra livad fos- 

 silet är, så kan man dock ej anse det för annat än Leuzit, hvarmed det 

 äfven till sitt yttre utseende äger mycken likhet. 



3:0 Några ytterst fina metalliska korn kan med magneten utdragas; 

 om dessa utom jern äfven hålla nickel, har jag i anseende till deras ringa 

 mängd ej kunnat utröna. 



4:0 Sjelfva stenens hufvudmassa är ett grått, askfärgadt löst ämne, som 

 äger ganska litet sammanhang; det förhåller sig för blåsröret på följande sätt: 



Smälter utan pösning till en svart ogenomskinlig kula. Med borax löses 

 trögt till ett af jern starkt färgadt glas. Uti fosforsalt löses trögare, lem- 

 nar kiselskelett och visar halt af jern. Med natron i ringa mängd ger en 

 svart kula; tillsättes större mängd, drager sig det (■)f\'ei'flödiga af uatronet 

 in i kolet och qvarlemnar en mörkbrun osmältlig slaggmassa". 



Vid den utförliga kemiska undersökning Berzelius *) år 1834 utförde 

 öfver särskilda meteorstenar, blef han äfven i tillfälle att analysera meteorstenen 

 från Luotolaks. Han hade dock deraf erhållit endast en liten bit, h vilken enligt 

 hans uppgift bestod nästan endast af det under 2:o i föregående uppsats an- 

 förda, med några af de svarta magnetiska punkterna, men var alldeles i sak- 

 nad af den askgrå hufvudmassan. Han beskrifver det till analysen använda 

 på följande sätt: „Det är, jemfördt med de vanliga meteorstenarne, hvitt; 

 men bredvid hvita mineralier är det gråaktigt, knappt märkbart dragande i 

 grönt. Det har här och der inströdda svarta punkter, som följa magneten 

 och som upplösas i saltsyra, utan lukt af svafvelbundet väte och utan gas- 

 utveckling, till en mörkgul vätska, hvaraf således följer, att de utgöras af 

 jernoxid-oxidul eller magnetisk jernmalm. Det är för öfrigt ett aggregat af 

 delar, som, utan att vara kristalliserade, likväl hafva kiistallinisk textur, 

 hvilka så löst sammanhänga, att stenen med lätthet sönderbrytes. De smu- 

 lor, som dervid åtskiljas, likna ganska mycket groft pulver af glasig fält- 

 spat, hvilket föranledde Nordenskiöld att förmoda dem vara Leucit. Dess 

 pulver är rent hvitt. För blåsrör blir det i ögonblicket svart, samt efter af- 

 svalning mörkrödt. Detta mineral är alldeles osmältligt både i bit och pul- 



*) Kongl. Vetenskaps-Akademiens Handlingar för år 1834. Om Meteorste- 

 nar; S. 113: 3. Meteorsten från Lautolax. S. 144. 



