22 



Lande omkring Middelhavet og synes overalt at spille en betydelig Rolle i de lavere Egne O- 

 Derimod savnes den Norden for Alperne og Balkan. Kun paa Frankrigs Vestkyst med den 

 milde Vinter forekommer den, men gaaer dog ikke nordligere end til Loires Udlob, 47" 2). 

 Dyrket holder den ud i del sydlige England, ligeledes formedelst Vinterens Mildhed. 



2. Korkegen (Ouercus suber Lin.)>). 

 Nouveau Duhamel. T. VII. T. 45. 



Korkegen har saavel efter Hoiden som i horizontal Udstrækning en langt mindre 

 Udbredelse i Italien end Steenegen. Den forekommer ikke Norden for Apeninerne, altsaa 

 ikke nordligere end 441« og Syden for sammes nordhge Deel spiller den en langt ringere 

 Rolle end Steenegen. Den træffes paa Mt. Pisano, hyppigt i Roms Campagna og Albaner- 

 bierget, ved Vellctri, mellem Terracina og Fondi, paa Ischia, temmelig hyppigt i Calabrien 

 og Sicilien. Dens ovre Grændse kan neppe sætles höiere end 1000'. CMt. Pisano, Bosco 

 di Calalafemi ved SegeslaO- 



Udenfor Italien findos den ved Frankrigs Middelhavskyst samt i Landes, i Spanien, 

 og i den vestlige Deel at Nordafrika^; derimod synes den i de öslligere Dele af Mid- 

 delhavslandene CGrækenland, Lilleasien og Syrien^ enten at savnes eller at være langt 

 sjeldnere«)- 



Den synes at være mindre haardför i strenge Vintre end Steenegen. I den strenge 

 Vinler 1709 gik mange Korklræer ud i Provence og Langvedoc"). 



3. Den falske Korkeeg (Ouercus pseudosuber Santi vix Desfont.). 

 Santi Viaggio. Tab. T.3. 

 Denne Art, der forekommer mig at være tilstrækkeligen adskilt fra de to fore- 

 gaaende, har jeg kun fundet paa Mt. Limone og i Nærheden af Prato i Toskana, og faaet 

 Exemplarer af i den botaniske Have i Pisa. Savi anforer den som sielden, og Santi an- 

 giver de specielle Voxesteder. Den gaaer neppe til större Höide end Korkegen«). 



1) Loisel. Gall. II. 324. Martins Mt. Vcntoux. Benth. Pyi-. 114. Webb. Iter Hisp. 14. Wilkomni. Bot. Zeit 1845. 



783. Schüusboe Maiocco. 11. Desfontaincs Atl. II. 349. Visiani Flora. Dalniat. I. 208. Chaubard. Pelop. 



63 Sibthoip. Giæc. II. 239. Giiesebach. Reise. I. 246. ppl. Rum. Fl. Spicil II. 333. 

 s) Martins Mt. Veiiloux. 247. 



3) Jeg kan ikke tiltræde den Mening, som Link og Flere have, at Korkegen kun er en sygelig Afart af 

 Steenegen. (Bot. Zeit. 1845.) 



4) Tableau etc. Observ. No. 210 «t No. 461. Pog antager Philippi at den paa Etna gaaer til 3800'. 



6) Loisell. Gall. II. 325. Benth. l'yr. 114. Webb. iter. 14. Schousboe Marocco 11. Desfont. Atl. II. 349. 



6) Den angives hverken af Sibthorp eller Chaubard. Fraas Synopsis, 254, siger, at don er meget sielden 

 og at han selv ikke liar fundet den. Grisebach angiver kun Albanien. Spicil. Flor. Rum. II. 333. 

 Derimod forekommer den i Visiani FI. Dalm. I. 208. 



7) Laudon Arboretum. Britt. III. 1913. 



8) Om Qu. pseudosuber Tenore Sylloge 472. (Fondi, Persano, Calabria) er den samme, er nok tvivlsomt. 



