34 



Ostrya vulgaris. Ostrya virginica. 



Ouercus mange Arter. Qucrcus mange Arter. 



I Allasbiergene og Sibérien ligesom overhovedet 1 det polare og subpolare Asien 

 fattes denne Familie O; derimod forekommer den i China og Cochinchina, især under Ege- 

 formen, samt i Caucasien, Armenien og Persien. 



1 den hede Zones Sletter fattes Cupuliferæ^ derimod komme de igien i Biergene. 

 Centralamerika er saaledcs særdeles rüg paa Ege-Arter. Java frembyder Arter af Eg, Bog 

 og Kastanie; Himmelaia Arter af Eg, Kastanie, Carpinus, Corylus. Vi kiende henved 50 

 Arter fra sidstnævnte Biergmasse. 



I den sydlige Halvkugles tempererte Zone træffes Familien kun i Chili og Ildlan- 

 det, hvor Bogeslægten viser sig i flere Arter, CFagus antarctica, betuloides.). 



Skaalbærcrncs Anvendelse er i Italien meget betydelig. De forskjellige Egearter, 

 især' de med alhildendc Lov, give det vigtigste Tommer til Huse og Huusgeraad. Kasta- 

 niens Ved anvendes ligeledes. Bögen giver det vigtigste Brændsel i de höiere Egne. Egene, 

 ogsaa de immergrönne, afgive Kul. Avnbögens haarde Ved' tiener til adskillige Redskaber. 

 — Kastanien, Hasselnödden, samt i Calabrien en Egeart give Næringsmidler for Menneskene: 

 Kastanien, Bügen og Egeartcrne for Kreaturer, især Svinet, — Korkegen bliver nyttig ved 

 sin Bark. 



Historishe JB^orhold, 



De romerske Skribenter, navnligen Plinius^ omtale hyppigen Steenegen under 

 Navn af Ilex; dog anvendes delte Navn ogsaa paa Ilex aquifolium, skjondt dette Træe 

 horer til en ganske anden Plante-Familiea). Der tillægges nemlig Ilex, ligesom Egen, et 

 Agern, og dens Frugt regnes til de egentlige Agern, i Modsætning til Bogens Frugt; Ager- 

 net er hos Ilex mindre end hos de andre Egearter. Ilex beholder sine Blade, de ere tor- 

 nede, kortstilkede og ligne forövrigt (især i Farve) Olietræets Blade. Den bærer Frugt 

 hele Aaretä). Veddet er uden Marv og meget haardt; det kan skjæres i tynde Plader, 



i) Bog; angives en Carpinus derfra. 



2) Plinius Ilistoria nadiralis, edit. Giandsagne (Paris 1831). hiber. XVI. sect. 8. „Uicis duo genera. Ex 

 iis in Italia folio nun multum ab olcis distant, smilaccs a quibusdani Græcis dictæ. In provinciis sunt 

 aquifoliîT. Ilicis glans ulriusque brevior etc.". Da der her tillægges begge et Agern, saa kunde man 

 tvivle, om virUeligen ved den ene menes Aquifolia; saameget mere som den kun angives at voxc i 

 Provindserne, medens den nu findes f. Ex. paa Toppen af Albanerbierget. Dog er der andre Steder 

 som, foruden Navnet, lede til at antage det. 



3) „Kamquc alia fageæ glandi figura, alia quernæ et alia ilignæ Lib. XVI. 6. „Glandem, quæ proprie in- 

 tclligitur, ferunt robur etc. — ilex ". „Ilicis glans utriusqne brevior & gracilior" ibid. 8. „folia non 



