39 



al Eaoiic ere forsKjclligc eftersom de voxe paa Bierofcne eller i SlctlerncO- Om de lo 

 nysnævnte hedder det, al de voxe overalt, om Esculus derimod at delle ikke er Til- 



l'ældet-0- 



Al de romerske Forfatteres Castanea svarer til vorl Træe af samme Navn, derfor 

 taler ikke blot den italienske Benævnelse Castagno, men ogsaa især det Sted hos Plinius, 

 hvor det hedder: „Vi kalde ogsaa Kastanierne for Nödder, skiöndl de nærme sig mere lil 

 Agernets Nalnr. De ere forskandsede med et med Pigger besat Bæger, som begynder at 

 danne sig hos Agerneta). Det er mærkeligt at en Frugt der er saa almindelig, af Naturen 

 er saa omliyggeligen beskyttet. Underliden findes der tre Nödder i samme Bæger; Skallen 

 er seig; men nærmest ved Kiernen er en Hinde, der ligesom hos Valnödden fordærver 

 Smagen naar den ikke tages af. Man spiser dem helst ristede; dog males de ogsaa og 

 benyttes til et Slags Brod som nydes ved Qvindernes Faste" O- Derpaa fortæller Plinius at 

 Kastanierne fra forst af ere komne fra Sardinien sj; herved menes vel de dyrkede Kasta- 

 nier, men, selv saaledes forslaaet, er Angivelsen vist ikke grundet. Derefter nævner han 

 adskillige Afarter af dyrkede Kastanier, som neppe lade sig bestemme til dem, som nu ere 

 Gienstand for Dyrkning. Endeligen hedder det, at de övrige O'vorved vel menes de vilde) 

 tiene til Svineföde og at Skallen efterligner ganske Kiernens UjevnhederO- Fremdeles be- 

 mærkes, at Kastaniens Skal er læderagtig''), hvilket er fuldkomment rigtigt, at denne Frugt 

 har to uspiselige Beklædninger, som ogsaa slemmer med Naturen, hvad enten Forfatteren 

 mener den læderagtige Skal og den indre Hinde; eller hiin og Skaalens). 



Angaaende de geographiske Forhold siger Plinius kun, at Kastanietræet elsker Bierge 

 og Dale og hader Vandet, at den trives bedst paa skyggefulde Steder udsatte mod Nord i 



i) „Montes et valles diligit — robur. — Dcsoeiiduiit et in plana — quercus ". ['linins. XVI. 30. „Jam etiam 

 in montuosis planisque distant ". il)id. XVI. 6. 



li) „(Juippc qiuim robur quercuniquc vulffo nasci videamus, esculum non ubique". XVI. 6. 



See forövrigt om Esearteruc med affaldende Lov: Virgil. Georg. II. 15. Ovid. Mctamorph. Lib. I. 563. 

 XIII. 799. Dioscorides L 143. 144. 147. Cato de re rustica 17. I. Columella IV. 33. 5; VI. 3. 7; 

 VII. 9.6. Palladius Kovb. 15.2. Horatii Odæ III. 10. 17. 



3) Nemlig Skaalen omslutter hos Egen kun den nederste Deel af Frugten, men hos Kastanien den hele. 



I) „Kuces vocamus et castancas, quamquam accommodatiores glandium generi. Armalum lis echinato 

 calyce vallum, quod inclioatnm glandibus. Jlirumque, vilissima esse quæ tanta occultaverit cura na- 

 turæ. Trini quibusdani partus ex uno calyce, cortexque lentus. Proxima vero corpori mcmbrana et in 

 his et in nucibus saporcm, ni detrahatur, infestât. Torrere has in cibis gratins. Moluntnr ctiani ctpræ- 

 stant jejunio feminarum quandani iniaginem panis". Lib. XV. 25. Grandsagnes Oversættelse af „jeju- 

 nio feminarum" ved „en temps de famine" er aldeles urigtig. 



r.) „Sardibus eæ provenerc prinnim". ibid. 



6) „Cæteræ suum pabulo gignuntur, scrupulosa corticis intra nucleos quoqne ruminationc". ibid. Dette 

 vanskelige Sted troer jeg bedst oversættes som ovenfor. Oversættelsen i Gransagnes Udgave er al- 

 deles feilluld. „les piquans qui hérissent la peau, pénètrent jusque dans la chair de la châtaigne". 



7) „Pulamine clanduntur nuces, corio castancæ '. ibid. XV. 34. 



s) „Quoruudani (pomoruni) extra, gemiua gcininantur vitia, ut in castaneis amygdalis etc". Lib. XV. 34 



