42 



Jordbærtræet, Steenegen; — saa vilde det dog vist være meget overilet om man paa 

 Grund af en clymologisk Hypothese vilde antage, at Rom virkeligen i ældre Tid har 

 haft Bogelunde. — Selv om Etymologien var sikker, kunde jo Templet forst have staaet 

 paa en Höide, hvor der var Böge, og siden være bleven flyttet ned til Rom. Jeg skal her 

 gjöre opmærksom paa et andet Sted hos Plinius, hvor det hedder: „at der udenfor Byen 

 Tusculuni paa en Höi, som kaldes Corne, er en hellig Bogelund, indviet til Diana" O- Efter 

 en af mig anstillet Maaling af den Höi, hvorpaa Tusculum laae, har den ligget 2100' over 

 Havet'O- Ogsaa maae det bemærkes, at Festus, naar han taler om .Jupiter Fagutals Tempel, 

 siger at der havde været et Bogelræe (ikke en Bogelund), som var helliget til Jupiters- 

 Man kunde maaskee i al Fald antage, at et enkelt Træe enten var plantet paa Roms Höie 

 eller ved Tilfælde havde saaet sig selv; men jeg tvivler dog meget paa, at de klimatiske 

 Forhold vilde tillade det, i det mindste ikke det sidste. 



Men der gives et andet Sted hos Plinius, der ligeledes, og det mere umiddelbart, 

 synes at tyde hen paa, at Bögen i hans Tid gik længere ned. Han nævner nemlig endeel 

 Træer, som gaae ned i Sletterne og blandt disse Bögen (Fagus). Men umiddelbart efter 

 siges, at Laurbærtræet, Myrten og Steenegen gaae op paa Biergene, hvilket synes at staae 

 i ligefrem Modsigelse med den (oregaacnde Sætning-iJ. _ Nogle antage, at delle Sted er 

 taget af Theophrast, som ved qtjyoc forstaaer, ikke Bögen, men en Art Eg. Imidlertid 

 farekommer det mig ikke at Plinius her har fulgt Theophrast, thi denne regner i 3 Bog 3 

 Cap. § 1 cffiyoç til dem som udelukkende findes paa Biergene^ og ei til dem, der ogsaa 

 gaae ned i Sletterne O- 



De Steder hvor Plinius omtaler det Træe, han kalder Carpinus, indeholde ikke 

 saadanne Oplysninger om dets Egenskaber, at man med nogen Sikkerhed kan slutte at han 

 har mecnt Avnhögen (Carpinus Belulus Lin); — ja den Omstændighed at han taler om 

 det blandt Ahornsarterne, skiondt rigtignok med Tilföiende, at nogle giöre en egen Slægt 

 deraf, og den Henviisning han gior til Grækernes Zygia«), som nok snarere er en Ahorn"), 



i) „Est in suburbano Tusculani ajire collc, qui Corne appellatur, luens antiqua religionè Dianæ sacratus a 

 Latio vclut arte tonsili coma l'agci ncmoris". Plinius XVI. 91. 



2) Climat de l'Italie. I. Supp). I. p. 52. Obs. 669. 



3) Festi de vcrborum significatioue quæ supersunt (edit. Mülleri Lipsiæ. 1839). „Fagutal sacellum Jo- 

 vis, in quo fuit fagus arbor, quæ Jovi sacra habebatur". 



i) „Descendunt et in plana cornus, corylus, quercus, ornus, acer, fraxinus, fagtes, carpinus. Subeunt et 

 in montuosa ulmus — lanrus, myrtus, ilex etc." Plinius XVI. 30. 



5) Om Bögen tales endnu paa folgende Steder hos de gamle Forfattere: Virgil. Ecl. I. 1. (Tityre tu, pa- 

 tulæ recubans sub tegminc Fagi), II. 3. III. 12. Georg. I. 173. Vitruvius. II. 9. Cato de re rustica. XXI. 

 „intresccus cupam (Grebet paa en Olieprcsse) materia ulmea aut faginea facito". Columella VII. 9. 

 6. Palladius Novbr. 15. 2. 



e) „Tcrtium genus Zygiani (Græci vocant) rubentem, fissili ligno, cortice livide et scabro. (Denne Be- 

 skrivelse passer ikke.) Hoc alii generis proprii esse malunt et latine carpinum appellant. Lib. XVI 26. 



7) Sammenlign Fraas Synopsis pi. fl. class, p. 248 & 98. 



