91 



l)iii>-f.sle Dcfl . (1er hvor ili'nne ligfgcr aUk-les skjult i KjiJdel ; og- virkcligen synes de alle- 

 rede at være antydede paa flere ældre Tegninger, ligesom de ogsaa ere angivne paa oven- 

 slaaende Træsnit. De ere ingenlunde simple Fulder, ligesom overhovedet den af Fedt 

 prallende Hud er aldeles uskikket til al lade sig; folde; de ere meget mere dybe, skarpt 

 indskaarne Furer, ligesaa bestemt begræiidsede som Bugfurerne paa nogen Uürhval. 



Begge de ovennævnte Oplysninger faae en særegen Interesse derved, at Overeens- 

 sleininelscn mellem Næbhvalen og den saakaldte Delphiiius micropterus ved dem bliver 

 bragt et væsentligt 'Skridt videre. Hos det sidstnævnte Hvaldyr er nemlig Blæsegattet af 

 alle Iagttagerne udtrykkeligen blevet angivet at være ligt det hos Tandhvalerne i Alminde- 

 lighed, og de nysnævnte 4 Furer alierede angivne af Blaiuville paa det i 1825 ved 

 Havre iagttagne Exemplar. 



Som bekjendt blev delle Exemplar antaget af Blainville for at være Næbhvalen 

 selv, men af Cuvier efterviist at være et lieelt forskjelligt Dyr og opstillet som Delphinus 

 micropterus. 10 Aar senere strandede el andet Individ, 11 Fod langt, ved Ostende og 

 blev beskrevet af Dumortier under Navn af Delphinorhynchus micropterus, hvorpaa Schlegel 

 opstillede den Paasland , at baade det af Sowerby i 1800 under Navn af Delphinus diodon 

 og det af Risso under Navn af Delphinus Desmarestii beskrevne Dyr, begge ligeledes hörte 

 til denne Art. Schlegel gjorde dernæst opnnvrksom paa flere væsentlige Overeensstemmelser 

 mellem denne D. micropterus og Næbhvalen, navnlig Kjæbernes fortil spidse Form, Bryst- 

 fiiniernes Lidenhed og Mundspallens Korthed, Ribbenenes og Hvirvlernes Antal og Form, 

 og uagtet han gav sine Forgjængcre Ret i, at Hovedets Beenbygniug er meget forskjellig. 

 hos D. micropterus, navnlig langt mindre afvigende fra den hos Delphincrne i Almindelig- 

 •iied, troede han dog at maatte stille ilem begge i en fælleds Gruppe, som han kaldte de 

 landlose Delphiner. Denne korlfinnede Delphins Lighed med Næbhvalen viser sig end 

 större paa den seneste Afbildning, som Prof. Cocco har givet i Wiegmanns Archiv for 

 1846 efter et ved Messina 1841 iagttaget Exemplar. Mundspalten, som af Blainville og 

 Dumortier angaves at være stor, er her endog fremstillet endnu kortere end paa Næbhva- 

 len, og derhos har öiet det samme characteristiske tilbagetrængte Leie. Alligevel antog 

 dog selv den nyeste cetologiske Forfaller, Andreas Wagner, i hans Bearbeidelse af Hval- 

 dyrene for Schrebers Pattedyrværk (1847), al disse to Hvaldyr navnlig i to Puncter adskille 

 sig væsentlig indbyrdes, nemlig 1) netop i Blæsegatlets Form og 2) i Hovedets hele 

 Beenbygning. 



Den forste af disse l'ormeenllige Uovereensstemmelser vilde efter Ovenstaaende 

 falde aldeles bort, og jeg vil nu gaae til en nærmere Undersogelse af den sidste. 



El meget iöinefaldende Særkjende for Næbhvalen afgive unægteligen de lo höie 

 Beenkamme paa dens Overkjæbcbecn: men desforuden angives paa den anden Side ogsaa 

 for D. micropterus tre maaskee end mere væsenllige Særegenheder. 



12» 



