93 



navnlig (k'ii Deel iloraf, (1er ikke dirkkcs af del slorc [lade Viiioclircn. G. Cuviers Tyd- 

 iiin^r al' den lille niere indad liggende Beenplade paa Siden al' IMonfilxMiels bagesle Frcni- 

 staaenhed, nendig at det er Gancbenet, kan derfor ligefuldt slaae ved Magt, saafremt den 

 i Dybden hænger sammen med liiin storre Plade (al. For at overtyde mig, hvorvidt dette 

 virkelig er saaledcs, borttog jeg paa det lille af llolböli nedsendle Nadjhvallioved (Anar- 

 nak) Vingebenels store Beenplade paa den ene Side. Forholdet kom derved dog ikke saa 

 tydeligt for Dagen som jeg havde ventet. Forbindelsen mellem de foiskjellige Bcenlag 

 skeer nemlig her ved den hos Hvalerne meget almindelige Sniur, som med Rette kunde 

 kaldes Sutura foliacée, bestaaende deri, at mangfoldige lange og lennnelig höie tildeels 

 forgrenede Beenskiver hæve sig lodret fra de forenede Flader og gribe saa noie ind i 

 hverandre, at Adskillelsen ikke kan skee uden Sönderbrydning. Ijine Beendele, der ud- 

 vendig tage sig ud som smaa langagtig 4kantede Plader, viste sig efter denne Sprængning 

 at være Endepladerne af to meget lange Beenskiver, der ligge tæt op til den ved samme 

 Sprængning blottede Deel af Ganebenel. Del forekom mig ogsaa, at en Forbindelse fandt 

 Sted imellem dem, men det gjordes utydeligt ved de meget tælslaaende og me'get dybe 

 Indsnit mellem Bladsulurens Beenskiver, hvoraf begge disse Been her viste sig gjen- 

 ncmskaarnc. 



2) Et Taarebeen har man hidtil ikke kunnet eftervise hos Tandhvalerne, skjondl 

 det hos Bardehvalerne er saa tydeligt. Nogle have meent at see det i det yderst tynde Aag- 

 beens brede forreste Plade, og til Bestyrkelse angivet at have fundet denne Plade isoleret 

 hos Fostrene, hvilket jeg dog ikke selv har kunnet finde; Andre have troet at endog liclc 

 det saakaldle Aagbeen hos Delphinerne rettere skulde være Taarcbenot. Tilstedeværelsen 

 af et eget tydeligt Taarebeen hos D. micropterus, som af F. Cuvier er efterviist, er 

 allsaa unægleligen en ganske overordentlig Særegenhed. Imidlertid ligger delte selvsamme 

 Been netop paa samme Maade ogsaa ganske tydelig for Dagen paa ethvert Næbhvalhoved 

 (Træsnittet b, b). Vilde nmn nægte det denne Betydning, hvortil man kunde see sig for- 

 anlediget, deels nelop fordi det er saa ganske afvigende fra hvad man veed om de andre 

 Tandhvaler, og især fordi det endog er saa stort og heclt fremtrædende udvendigt paa 

 Undersiden af Craniets Sidedeel, medens det hos Bardehvalerne her er skjult — saa gjör 

 det intet til det her stillede Spörgsmaals Besvarelse, thi man maatle da ogsaa nægte det 

 denne Betydning hos D. micropterus. F. Cuviers ovenanföcte Beskrivelse, taget af dette 

 Hvaldyr, passer ligesaa fuldt paa Kæbhvalen. Men at det virkelig er et Taarebeen, viser 

 sig tydeligt nok, naar man undersöger dels Leie ved Craniets ydre Rand. Aagbenet har 

 her paa sin forreste Ende ikke blot hiin stærke Beenplade, men desforuden en tyk, ægfor- 

 met Beendeel, som fortil steder mod Overkjæbebenels, bagtil mod Pandebenets processus 

 orbitalis. Mellem de to sidstnævnte Beendele trænger hiin Beenplade sig ind, men saale- 

 des , at den omfatter den nysomtalte tykke ægformede Deel af Aagbenet i Form af en 



