98 



af de alt opdag-fide fossile Arter er ikke blot större end de nulevende, men udgjör derhos 

 en meget betydeliyf Deel af alle kjendle fossile Hvaldyr overhovedet. At denne nu for- 

 holdsviis en saa uinlerordnet Rolle spillende Gruppe tillige nieg-ct bestemt, horer til de 

 fortrinsviis af Ceplialopoder levende eller teutophage Hvaldyr, vil ikke være uden 

 særlig Interesse for Palæontologen. 



I Henseende til det Navn, man vil tillægge denne Grup|)e, synes det af Selilegcl 

 foreslaaede „de Tandlöse" ikke at fortjene Mediiold, og kan Gray's Benævnelse Hyperoo- 

 dentina kun antages forsaavidt man lader Na^bhvalen beholde det saa urigtige Lacepédiskc 

 Navn. I modsat Fald synes Navnet Næblivalerne, Rhynchoceti, at kunne være del 

 ineest passende, og vilde denne Gruppe altsaa beslaae af folgende Slægter : Ij Chænocetus, 

 den egentlige Næbhval eller Andhvalen, 2) Mikropleron, de korlfinncde Næbhvaler, hvortil 

 foruden den nulevende Dclphinus micropterus endnu niaalle regnes liere fossile Arter og 

 3) Ziphius som et i alt Fald interimistisk Slægtsnavn for de fossile Næbhvalcr, hvis Slæ'gls- 

 characterer endnu ikke lade sig bestemme. 



At der ogsaa af egentlige Næbhvaler gives flere Arter, er i og for sig meget 

 sandsynligt, men at ville finde dem i de foreliggende Beskrivelser fra Videnskabens for- 

 skjellige Perioder uden Hensyn til Beskrivelsernes stijrre eller mindre Paalidelighed, turde 

 lettelig fore til et aldeles feilagtigt Resultat, og det Forsog, Gray har gjort derpaa, skal 

 vel ogsaa — som det synes — kun tjene til at lette Oversigten over selve de tildeels 

 meget afvigende Beskrivelser. Han opstiller tre Afdelinger, hvoraf den tredie dog kun er 

 for Rissos meget tvivlsomme Delphinus DesMKirestii og den forste for Dales og Baussards 

 Exemplarer. For denne forste Afdeling sæ-lles som Characteer: at Rygfinnen staaer midt 

 paa Ryggen (in the centre of the back), hvilket maa beroe paa en Hukomnielsesfeil, da 

 begge disse ældre Forfattere udtrykkelig angive, at den ikke stod iin'dt paa Ryggen, men 

 meget længere tilbage. I den anden Afdeling sæ^tter han Doumets Exemplar som en egen 

 Art, og underdeler endelig — efter Fradrag af de nævnte 4 Exemplarer — den egentlige 

 Næbhval endnu i 3 Varieteter, alt eftersom Farven er morkere elier lysere. Hvirvelantallet 

 45 eller 46 o. s. v. Bedre begrundet er Gray's Hyperoodon lalifrons, efter et ved Orkney- 

 Oerne fundet Cranium med Beenkanimene paa Overkjaben usa'dvanligt tykke. Og dog 

 turde her kun foreligge Craniet af en gannnel Han af den almindelige Næbhval. 



B. 



Om (le laiHjhaandcde Rürhraler eller PiiL-kelhvctlerne. 



Et af min Reises fornemste Öienied var. om muligt, at faae Vished om, hvorvidt 

 Berlinermuseets Skelet af Rudolphis B. longiinana, og især hvorvidt Parisermuseets Skelet 



