104 



Sydliavshvalfangcnie alle om Pukkelhvalen, • kun undtagelsesviis eller i Forbigaaende om 

 Finfisken, en Omstændighed, der synes lidet at slemme med den Antagelse, at begge Dyrene 

 ere udbredte i de nordlige saavelsom i de sydlige Have. Imidlertid er denne Uovereens- 

 stemmelsc ikke saa stor som den synes. 



Alle store Rorhvaler nemlig, altsaa Pukkelhvalerne saavelsom Finfiskene, ere — lig 

 Hvaldyrene i Almindelighed — Trækdyr, og deres Vandringer ere ikke begrændsede af det 

 hede Zone, strække sig meget mere tvert over Æqvator, navnlig i Sydhavet, hvor Tem- 

 l)eraturforskjelligheden, som bekjendt, er mindre end i Atlanterhavet. Derimod ere alle 

 Rorlivalernes Vandringer begrændsede af lisregionen; Finfiskene komme den rigtignok 

 meget nær, men uden at betræde den — Pukkelhvalerne holde sig i en længere Aistand 

 fra den. Delle sees isa>r overmaade tydeligt i Davisstrædet. Thi om Foraaret trækker 

 saavel Tunnoiiken (Finfisken) som Keporkaken (Pukkelhvalen) fra Atlanterhavet ind deri, 

 men hiin drager slra.x hoiere nordpaa ind i Baffinsbugteii, og forbliver aldrig som stadig 

 Gjæst i Davisstrædet, hvilket derimod er Tilfældet med Keporkaken. Om Efteraaret for- 

 svinder Keporkaken igjen fra Sydgrönlaiids Kyster, og samtidig eller nogel senere dragei 

 Tunnoiiken igjen lorbi sydpaa. Delle veed jeg foniemnieligen ved Capl. Holbolls Medde- 

 lelser. Alt eftersom de forskjellige Hvaler foretrække en vis Tenijjeratur af Hav og Lull, 

 findes de enten sannnen eller i iS'æM-heden af hinanden eller kun i lang Afstand. Det vil 

 sige samtidigt, thi efter Aarstidernes Skifte rykke nye Arier frem, hvor kort iforveien eller 

 lang Tid forud andre Irak bort. Bundne tillisregionen ere Grönlandshvalen og Narhvalen; 

 tæt til (len holde Finfiskene sig; i længere Afstand Pukkelhvalen. Kordkaperen og den 

 dermed eller min Formening eensartede Sydhavshval, slaaer i denne Henseende længere 

 fra Grönlandshvalen end fra Korhvalerne, ja endog meget nær til Pukkelhvalen. — Den 

 ældre Hvalfangst gik kun ud paa iXordkaperen C' Baskernes Periode), og ved St. Lorenz- 

 buglen saavelsom i de islandske Farvande have Hvalfangerne dengang formodentlig heell 

 vel kjendt Pukkelhvalen — men fra denne Periode haves ingen videnskabelige Beretninger 

 af Hvalfangerne selv. Efler Spitzbergens Opdagelse, da Nordkaperen midlertidig var saa 

 godt som udryddet i del nordlige Atlanterhav og tilgra>ndsende Have, blev Grönlandshvalen 

 den eneste Gjensland for Jagten. Under denne Jagt i selve lisregionen (thi Grönlands- 

 hvalen har aldrig levet udenfor lisregionen) traf de jevnligen paa Narhvaler og paa Hvid- 

 fisk — der kun opholder sig lidet sydligere — men aldrig paa Rorhvaler, undtagen ved 

 Fangstens Slutning i August Maaned, altsaa Midlsominer, naar Grönlandshvalerne trak hoiere 

 Nord paa. Da viste sig Finfiske — et sikkert Tegn for Hvalfangerne, at Fangetiden var 

 forbi. At kjcnde disse Finfisk fra Grönlandshvalen var dem af slorsle Viglighed, og de 

 forstude at gjore det meget noie, skjöndt de aldrig jagede dem. Hvalfangerne droge fra 

 Spitzbergen i August, og paa Veien hjemefter kunne de have inödt mange Pukkelhvaler; 

 men dem betragtede de kun saaledes som Söfarende i Almindelighed betragte de dem om- 



