105 



givende Naturpliænomener, der ikke have videre practisk Interesse for dem. — Omsider 

 var den rige Kilde for Hvalfangsten ved Spitzbergen udtomt, og Sydhavet blev nii Tumle- 

 pladsen for de europæiske og anierikiinske Hvalfangere. Men her var det ganske andre 

 Hvaldyr, de jagede: Spennhvalen og Sydhavshvalen, Hvaler, der leve under ganske andre 

 Climatforhold , langt udenfor lisregionen, og navnlig saa langt udenfor den, at Jagten nu 

 faldt i samme Strög, hvor Pukkelhvalerne færdes netop som dette havde været Tilfældet 

 i Fangstens forste Periode i de nordlige Have. Her blev det dem en Hovedopgave at 

 skjelnc Pukkelhvalen fra Spermhvalen og Sydhavshvalen, og ingen Beretning udgaaer nu fra 

 dem, uden at jo ogsaa Pukkelhvalen kommer i Omtale, hvorimod Finfiskeiie for dem, som 

 Hvalfangere, ere ligesaa ligegyldige Dyr som Delphinerne eller andre Havdyr i Alminde- 

 lighed. Bennett indrommer i sin fortræffelige Beretning om en Hvalfangstreise omkring 

 Jorden Pukkelhvalen et eget Capitel, hvorimod han om „Finbacks," „Cow-fish" og „Killers" 

 kun udtaler sig (2den Deel pg. 239) i folgende faa Ord: „These are cetaceans known to 

 South-Sea whalers by their respective names, and which came under our notice frequently 

 in the course of the Tuscan's voyage." 



I min femte Afhandling anförtes det (12te Bind pg. 387j, at jeg anseer de gamle 

 Islænderes „Skeliung" eller „Skjelj unger" for at være Keporkaken. Det er hoist sandsyn- 

 ligt at de nyere Benævnelser „Hnufubakr" der netop er eensbetydende med Humpback 

 og Pukkelhval, fremdeles ogsaa at Normændenes „Tuequal" og „Kugelqval" betegne det 

 samme Dyr; men almindeligviis synes NormaMidene nu at kalde alle store Rorhvaler „Silde- 

 hval." Som et Vidnesbyrd herfor kan jeg bilægge en Meddelelse fra Hr. Stiftamtmand 

 Christie i Bergen, der ogsaa i andre Henseender giver nogle ikke uvigtige Oplysninger til 

 Pukkelhvalens Historie. 



„I Forstningen af April 1846 indstrandede ved nogle Öer vestenfor Fæoen og 

 Karmöen i Stavanger Amt en Sildehval af Hunkjönnet, 45 Fod lang. I denne Hval fandtes 

 et Foster, hvis Födsel vel var paabegyndt, ■ men ikke fuldendt, da Fosteret var forkeerl 

 vendt, idet at Sporden forst var kommen frem, hvoraf fulgte, at Fosteret ikke kunde komme 

 længere ud end til Armene, der toge fast i de indvendige Fodselsdele og hindrede Fodse- 

 lens Fuldbyrdelse*). — Moderen maa saaledes være död af og under Fodselssmerterne, 

 hvilket desuden finder Bekræftelse i Fæo-Beboernes Beretning om, at de i flere Dage, om- 

 irent en Uges Tid forend Hvalen drev op som dod, saae en Hval svömme frem og tilbage 

 udenfor Fæoen og ofte samt længe at ligge stille med Bugen opadvendt og ragende op 

 over Soen. Efterat den havde ligget saaledes en Stund, vendte den sig og gjorde flere 

 voldsomme Spring hoit op over Soetjs Overflade. - Dette Syn saaes ikke efterat den döde 



*) Forklaringen er i dctle Tilfæde maaskee den rette; men i Keglen synes Hvaldyrene at fodes paa 

 samme Maade, hvorom navnlig for Marsvinene haves mange Vidnedshyrd. 

 Vidensk. Selsk. Skr.. 5 Række, natiirv. og nialh. Afd. i I5ind. I"* 



