120 



men de i Huniers Museum af samme Individ opbevarede Barder have netop liiiii 

 lysegule Farve, ganske lig den af Lampehorn; det hvide Tverbelte sees antydet 

 paa Albildningen. I Kr. 9 og 13 har allerede Lacepéde angivet begge Charactererne, 

 men F. Cuvier endnu langt bestemtere Brystlinnernes Tverbelte i Nr. 9. Meget tydeligt 

 betegner Scoresby liegge Charactererne for Nr. 16; men af Ingen ere de saa skarpt an- 

 givne som af Knox og Lesson i Nr. 32 og 33. — Paa Kno.\s Afliildning er Tverbeltet al- 

 deles sneehvidt og oventil, rigtigen, ganske skarpt afskaaren fra Overarmens sorte Over- 

 flade; Barderne, siger han, vare mathvide med et rodligt Skjær. Lesson, der, som bekjendt, 

 liar en udmærket Sands for Farverne, kalder Brystfinnerne ,,sölvhvide med en flöielssort 

 Indfatning" (Ki'oppen oventil glindsende sort, nedentil atlask-hvid), Barderne guulagtig 

 hvide. I Nr. 37 og 41 er Dyret ikke blevet beskrevet i frisk Tilstand; Barderne fandt jeg 

 i begge Tilfælde guulagtig hvide ligesom hos Vaagehvalen. 



Hvor afgjörende disse tvende Characterer ere, vil forsi ret kunne bedommes ved 

 at sammenholde de nænneststaaende Tilfælde af andre Rorhvaler. I Henseende til Bar- 

 derne, da have visse Kjæmpehvaler lyse Barder, enten saaledes at de alle ere graa medens 

 de endnu ere friske, senere sorte (Nr. 2), eller saaledes, at de er(! graa med hvide Læng- 

 destriber og beholde denne Farve selv efler Torringen (Nr. 29, 43. 4,"iJ — men denne graa 

 Farve kan ikke let forvexles med den guulagtig hvide af Vaagehvalcrnes Barder. Hos 

 andre Kjæmpehvaler ere Barderne fundne for storste Delen sorte, men tildeels hvide, enten 

 kun de forreste paa den ene Side (Nr. 23), eller indadtil (Nr. 15, 22), eller udadtil 

 fNr. 24). 



Men ogsaa i disse Tilfælde vil Charactcren endnu være fuld gyldig, ikke blot i 

 Henseende til Bardesyslemet i dets Heelhed, men selv — skjondt mindre sikkert ■ — i Hen- 

 seende til de hvide eller hvidbge enkelte Barder, da disse dog vel aldrig have det charac- 

 teristiske gule Skjær af Dverghvalernes Barder. — 1 det Hele taget altsaa staaer denne 

 Fabriciske Characteer ved fuld Gyldighed, saa at den af ham som B. rostrata betegnede 

 Hval med storste Lethed vilde have været gjenkjendt i alle lolgende Tilfælde, om man 

 havde holdt sig strengt til den af ham givne Characteristik. 



Den af Kröyer (i naturhistorisk Tidsskrift 2det Bind 1838—1839 Pag. 637) an- 

 lorte Characteer for Vaagehvalen, at Bardernes lo Rækker fortsættes lige til Overkjæbens 

 Ende, hvor de lobe sammen, slutter sig paa Fabricii Angivelse, at hos B. boops (Kepor- 

 kaken) foran i Kjæben er et aabent Rum uden Barder, men herved har Fabricius vel kun 

 meent den forreste lille glatte Deel af Ganen, der saavel hos Vaagehvalerne som hos Ke- 

 porkaken og Kjæmpehvalerne findes foran de to Barderækkers Forening fortil i Middel- 

 linien; selve Foreningen fortil af de to Barderækker mangler hos ingen Bardehval, kan 

 altsaa ei heller gjelde som Cbaracteer fur nogen af Arterne. 



Ikke mindre betegnende end Bardernes Farve, er Bryslfinnernes, navnlig paa deres 



