122 



Eftpr denne Fremstilling at domme, vise de forskjellige Characlerer for Vaagehva- 

 lerne sig- af meget forskjelligj Værdi; enkelte: de hvidgule Barder og det foroven skarpt 

 afskaarne sneelivide Bælte paa Brystfinnernes Yderflade, ligesom og Hvirvel- og Ribbeens- 

 antallet, hver for sig aldeles sikkert bestemmende; saaledes og den 'absolute Störreise i og 

 for sig, naar man netop kun seer bort fra de unge Pukkelhvaler og de ganske spæde Unger af 

 Kjæmpehvalerne. Brystbenets Form er et meget sikkert men sjeldnere anvendeligt Mærke; 

 Haarstillingen ved Mundaabningen neppe nogensinde tienlig uden til Adskillelse af Fostrene; 

 Tarmsliimhindens Form nden Betydning i hvert enkelt Tilfælde, hvor Arten af et Individ 

 skal bestemmes, men af allerstörste Betydning for at bestemme Artens Stilling til de övrige 

 Arter, navnlig til de övrige Finhvaler og Pukkelhvalerne. 



At i Nr. 17, 19, 23, 26, 29 Kjæmpehvalindivider af forskjellige Iagttagere have 

 kunnet bestemmes som B. rostrata Fabr., vil af de i 10, 14, 15, 16, 17de Spalte gjorte 

 Angivelser lettelig skjönnes at have beroet paa urigtige Forestillinger om Finhvalernes Arts- 

 forskjellighed i Almindelighed og Dverghvalernes Forhold til de store Finhvaler i Særde- 

 leshed. 



Af de 11 bekjendte Angivelser om tilfældig strandede Dverghvaler synes kun det ene 

 Individ at have været en Han, nemlig det (Nr. 33), der strandede ved Frankrigs Vestkyst. 

 Det synes altsaa ikke at være blot i Norges mere indelukkede Bugter, at fortrinsviis Hun- 

 nerne af disse smaa Finvaler vove sig ind, men overhovedet i Farvandene omkring 

 de europæiske Kyster. At desforuden Hannerne ere mindre talrige, bliver saa meget sand- 

 synligere, som el saadant Forhold ogsaa viser sig i flere andre Hvaldyrarter, saasom Grin- 

 dehvalen og Marsvinet. Men til her al antage et saa stort Misforhold som hos Næb- 

 hvalen, har man ikke de samme afgjörende Kjendsgjerninger al slotte sig paa. Af de af 

 mig undersögle 7 Fostre af denne Art vare 2 Hanner, 5 Hunner. 



Vaage- eller Dverghvalerne synes at være reent nordiske Dyr. Idelmindste findes 

 ingen endog kun nogenlunde sikker Angivelse af disse saa let kjendelige Rörhvaler fra de 

 sydligere Have, ja end ikke fra Middelhavel, hvorimod de vides al være aarlige Sommcr- 

 gjæster ved maaskee alle höinordiske Kyster. Deres Hovedophold have de, som det synes 

 — og for saavidl man seer bort fra den nordlige Deel af Sydhavet, hvorfra Beretningerne 

 ere saa ufuldstændige — i det nordlige Atlanterhav, hvorfra de om Foraaret (HolbolO drage 

 ind i Davisstrædet og BafPinsbugten , i det nordlige lishav indtil Spitzbergen (Scoresby), til 

 Norges og rimeligviis til Nordamerikas Kyster, for i October-November CHolböllj atter at 

 trække tilbage. Foruden de her nævnte 11 Tilfælde af deres tilfældige Stranding ved de 

 europæiske Kysler haves i senere Tid et fra New -York (ved De Kay). At de i de 

 strenge Vintermaaneder ikke ere synderlig langt borte fra de nordeuropæiske Kyster, 

 derom vidne de enkelte Tilfælde, i hvilke Individer ere strandede i November og Februar 

 Maaned, navnlig ved Orkenoerne C^'r- 16) og Forth — Fjorden (ßr. 32). — I Modsætning 



