124 



langt flere Tilfælde, soin aldrig ere blevne optagne i Literaturen, ei heller at den tidligere 

 jo har viist sig nok saa ofte i ethvert givet Tidsrum af samme Længde. 



Seer man nu hen til, hvor uforholdsmæssigt lettere denne Art er at undersöge end 

 enhver anden Bardehval, saa maatfe man alt forud formode, at netop den vilde blive kjendt 

 af de europæiske Naturforskere tidligere og fuldstændigere end nogen anden. Hvorvidt 

 Leilighed dertil viste sig, sees af det Foregaaende. For ikke at omtale den formodentlig 

 ældgamle regelmæssige Fangst ved Bergen, saa indtraf det under Nr. \ anförte Tilfælde 

 ved Wesermundingen netop paa den Tid, da Naturforskerne igjen begyndte ret selv at 

 forske i Naturen. Tilfældet benyttedes af det Bremer-Senat paa en særdeles hensigtsmæssig 

 Maade. Af Dyret toges en udmærket Afbildning i Oliefarver, efter mit Omdomme den 

 bedste, der endnu for Öicblikket haves af en Bardehval — derefter forst dissiceredes 

 Dyret, og Skelettet blev ophængt tilligemed Maleriet i Baadhuset. Her var altsaa et heelt 

 Skelet af en Bardehva! — maaskee et heelt Aarhundrcde igjennem det eneste 1 Europa — 

 og ved Siden deraf en Afbildning af samme Individ, en hoist gunstig Omstændighed, der 

 endnu kun forefindes i et Par ganske enkelte Tilfadde. Dette var paa en Tid (sammen- 

 lign den forste Afhandling i Ilte Bind), da man endnu ikke kjendte Rorhvalernes Bugfu- 

 rer, tænkte sig Blæsegattet fremstaacnde som et Par höie Ror og havde en saare usikker 

 Forestilling om Bardernes egentlige Sæde — om alle hvilke Puncter Oliemaleriet kunde 

 have givet en fuldkommen tilfredsstillende Oplysning. 



Sex Aar efter (\{\7î>) udkom Martens's Reisebeskrivelse, hvori var en Afbildning 

 af en stor Finhval, udfort af en uvant Konstnerhaand fra Skibet af, og 17 Aar senere 

 C1692) Sibbalds udmærkede Phalainologia nova, hvori ligeledes to store Finhvaler vare af- 

 bildede (Nr. 2 og 3 paa Schemaet^. Disse tre Excmplarcr blcve af Artedi og efler ham 

 af Linné lagte til Grund for Rorhvalernes Artsinddeling, som: physalus, boops og musculus, 

 aabenbart alle Ire Kjæmpefinhaler, hvorimod hverken Bremerexemplaret eller Dudleys Hump- 

 back fik nogen Plads i Systemet, og saaledes hverken Vaagehvalen eller Pukkelhvalen. Da 

 Fabricius kom til Grönland, var imidlertid Næbhvalen bleven optagen som B. rostrala , og 

 da han hörte Gronlænderne adskille to Pukkelhvaler (Keporkak og KeporkarnakJ, en 

 Kjænipehval CTunnolik) og en Dverghval (Tikagulik), fordeeltes de tre Linnéiske Kjæmpe- 

 hvalnavne paa de tre forstnævnle, og Dverghvalen fik Næbhvalens (B. rostrata), hvorimod 

 Næbhvalen fik et nyt (Monodon spurius). Det store Virvar, som denne Række Feiitagelser 

 fremkaldle i Celologien, havde imidlertid ingen videre Fölger for Dverghvalens Vedkom- 

 mende, der nu forst traadtc op i Systemet med Næbhvalens forrige Navn, Balæna roslrala. 

 Hvor ufuldkommen end Fabricii Characteristik af den syntes at være, var den dog — som 

 allerede nævnt — i og for sig aldeles tilslrækkelfg, og virkelig gjcnkjendles den aldeles 

 af Hunler (Nr. 7) og af Lacepède (Nr. 9 og 13), ligesom ogsaa af Scoresby (Nr. 16 og 

 det af ham ved Spilzbergen fangne Individ). Da der lidt efler lidt fandtes flere Afbild- 



