125 



iiinger af denne Art, alle bærende Artsinærket paa Brystfinnernes Ydcrflade, foruden i 

 uardernes Farve, navnlig (for ikke al omtale Breiner-Malericl) Hunters, Lacepédes Sco- 

 resbys, og netop denne Art virkelig var ret godt skildret i de compilatoriske Værker für 

 den Cuvierske Periode, navnlig i Bonnaterres og Desmarest's — med Undtagelse allid af 

 at Næbhvalens Trinialnavne vare iblandede dens Synonymie — saa syntes ogsaa dens 

 Plads i Systemet tilstrækkeligen sikkret. Det var endog skeet, hvad der forud havde været 

 al formode, nemlig at af alle Bardchvaler netop Dverghvalen allerforst var bleven noiere 

 kjendt i sin indre Organisation. Den forste Ledighed, som dertil havde tilbudt sig, var 

 rigtignok forbleven aldeles ubenyttet; thi Bremerskelettet var vel blevel seet af Camper, 

 og Craniet af ham aftegnet; men han bestemte Dyret som B. physalus, hvilket paa den 

 Tid betydede en Finhval uden Bugfurer; det var dernæst blevet afbildet af Albers, og den 

 Camperske Bestemmelse rettet — paa den meget rigtige Grund, at Bugfurerne laae tydeligt 

 for Dagen paa Afbildningen ~ men til B. boops, ikke til roslrala Fabr., skjöndt Bardernes 

 hvide Farve ikke var mindre tydelig paa samme end Bugfurerne. At dette 29 Ham- 

 horger- C26| danske) Fod lange Individ paa Skelettet viste sig næsten udvoxet, havdfe 

 man overseet, og derhos begik Albers den Uforsigtighed, paa Afbildningen at tilsa^llc de 

 formeentlig manglende Hvirvler, som en Række smaa Halehvirvler, li vorved disses Antal 

 blev 20, og det hele Hvirvel-Antal 50, da dog paa selve Skelettet for Tiden (184(5) kun 

 findes 43, og det synes lydeligt af hvad der mangler i den angivne Længde, at ikke flere 

 kunne mangle end de 5 til at completere det normale Tal 48. Det eneste ret Characte- 

 ri^tiske i den Albersske Tegning, nemlig Brystbenet, var feil anbragt, og Betydningen af 

 dets Form som Artsmærke kjendtes desuden ikke. Hvad her var forsömt, erstattedes 

 imidlertid rigeligen ved Hunters udmærkede Undersogelser af hans E.xemplar (Nr. 7), hvilke 

 maatte have saa meget storre Va-gt, som flere af Præparaterne, navnlig ogsaa Skelettet 

 henstod i det saa berömte Hunterske Museum i London. Men Cuvier blev her, ved sin i 

 det Hele taget velgrundede Mistillid til den da herskende Artsadskillelse af Rörhvalcrnc, 

 forledt til at erklære sig imod Opstillingen af en egen lille Art iblandt dem. Dverg- 

 hvalerne forsvandt i de folgende systematiske Værker. Schlegel vilde endog g']i)rc den 

 Mening gjeldende, at alle nordiske Rorhvaler kun udgjore een Art (Nieuwe Verhandel. Kon. 

 Aederl. Institut te Amsterdam 3 D. 1 St. 1831). 



Dverghvalerne maatte nu, saa at sige, opdages paa ny, og dette kunde ikke udeblive 

 længe. Det af Ivno.\ i 1834 beskrevne Tilfælde af en kun lidt over 9^ Fod lang Dverg- 

 hvalunge (Nr. 32) var nemlig allerede i og for sig aldeles afgjörende, og Beskriveren 

 benyttede det udtrykkeligcH til at godtgjore, at her forelaae en fra den store nordiske 

 Finhval forskjellig Art, angav meget rigtigen som væsentligste Artsmærke dens Hvirvel- 

 antal: 7, 11, 12, 18, altsaa i det Hele 48, i Modsætning til det af ham 3 Aar forud 

 beskrevne store Finhvalindivid med 63 Hvirvler og 15 Ribbeenspar; Skelettet og andre 



