135 



i hver af Grupperne kunne være Unger af tie störste; men allerede i denne Henseende 

 bliver det dog betænkeligt navnlig for musculus, at det 65 Fod lange Individ (Nr. 43) 

 havde Endepladerne paa llvirvellegcinerne aldeles fastvoxede, hvorimod det 81 J Fod lange 

 (Nr. 27j ikke viste dette Tegn paa Fuldendelsen af Kroppens Væxt i Længden. 



Hvad Antallet af Hvirvlerne og Ribbeensparrene angaaer, kunde det ogsaa synes 

 betænkeligt at stille Bardelivaler med 60 Hvirvler og 14 Ribbeenspar saintnen i een Art 

 med dem, der have 64 Hvirvler og 15, ja i eet Tilfælde (Nr. 48) 16, Par Ribbeen; thi 

 eAer de i den 5fe Afhandling nieddeelte Undersogelser over Vaagehvalen og Keporkaken, 

 maa jeg antage, at hos disse Arter Hvirvel- og Ribbeenstallet er lige saa constant som 

 hos noget andet Pattedyr, og, saavidt mine Undersogelser over Rethvalerne hidtil strække 

 sig, har jeg Grund til at antage det Samme for disse. Men paa den anden Side kan denne 

 Forskjellighed i og for sig ingenlunde berettige til en Artsadskillelse; thi uanseet at i flere 

 Tilfælde, maaskee i alle, hvor Tallet er ansat lavest, Afvigelsen kan beroe paa en Mangel 

 ved Udarbeidelsen eller Opbevarelseu af Skelettet — hvorpaa ogsaa de opstillede 

 Skeletter af Vaagehvalen og Pukkelhvalen afgive flere Exenipler — saa maa man tilstaae, 

 at den for disse Rardehvaler antagne Bestandighed i Hvirvel- og Ribbeensantallet idet- 

 mindste ikke gjelder for alle Tandhvalerne, maaskee især ikke for dem, der have de talrigste 

 Hvirvler. For at konmie til Vished om, hvorvidt denne Afvigelse gaaer navnlig hos Mar- 

 svinene, har jeg begyndt en Række Undersogelser derover paa Fangestedet ved Jægcrs- 

 priis, og jeg vil her meddele det hidtil vundne Resultat i schemalisk Form. 



