213 



Xotochlœna Mi. Bt\ 



* species stellato-pilosæ. 



1. IVotocliI.Tna siiiiiata Kaiilf. Kze Farm. p. 95 t. 45! Ej. Addil. I. c. p. 135. Ej. 

 fil. Leibd. I. c. p. 324. Mart. & Gal. 1. c. 45. PresI Rel. Ilænk. 1. p. 19. Nees v. 

 Esenb. in Linnæa v. 19. p. 683. 



Denne i de botaniske Haver nu saa almindelig- blevne Art har en meget viid Ud- 

 bredning i Mexico fra 2000 indtil over 7000 Fods Höidc. Den voxer selskabelig i Klippe- 

 klöfter, fornemmelig paa Tracliyt og Conglomcraler. Jeg fandt den paa golde solbrændte 

 Tracliytklipper paa Randen af Baranca de Consoquilla, Ö. for Mirador, omkring Tehuacan 

 de las granadas C5000'), og ved Chinautla (Dep. Puebla, 7—7500'). Schiede fandt den 

 paa Murene af Jalacingo, i Lavasprækker af det saakaldte Malpays de Naulingo ; Andrieux 

 fandt den paa Cerro de S. Felipe; Tliibaud ved Guadelupe i Nærheden af Mexico; Karwinski 

 og Hegevisch i Omegnen af Mexico; Galeotti paa Trachytklippar i Baranca de Rio 

 grande deLerma ved Guadalaxara (3 — 4000'); De Berghcs og Asclienborn ved Chapultepec. 



IV. siniiata var. integi-a. N. lævis Mart. & Gal. 1. c. p. 46. Kze fd. Leibd. 

 1. c. p. 323. 



Galeotti angiver denne med Urette som ny opstillede Art ikkun fra de vulkanske 

 Klipper ved Sola i Dep. Oajaca 6500'; den er dog ligesaa udbredt som Hovedformen, og 

 findes sædvanlig sammen med denne, hvilket allerede antyder Identiteten. 



Der er ikke den ringeste Anledning til med Martens og Galeotti at opstille denne 

 som egen Art. Benævnelsen N. lævis kan ikke tænkes uheldigere. Enhver, der har seet 

 N. sinuata i dens Fodeland vil have seet Finnernes Overflade saavel paa Hovedformen som 

 paa denne Afart, sædvanligcn bedækkede med et graat Lag af stjerneformige Haar, 

 men ogsaa ganske glatte ved Haarbeklædningens Afgnidning. Lige saa uholdbare ere de 

 övrige angivne^Charakterer for N. lævis. Det er urigtigt, at Finnerne ere fjernlstaaende, de 

 ere netop tættere end paa Hovedformen, fordi Formen tilkjendegiver en yngre Tilstand eller en 

 sparsommere Ernæring. Det eneste Forhold, som synes at kunne beholde nogen Vægt er 

 Finnernes hele og svagt indtrykteRand, men hertil sees idelige Antydninger paa den storre 

 mere udviklede Hovedform, navnlig i Spidsen og ved Grunden. Skjælbeklædningen er den 

 samme, Skjællenes Form ligesaa, hvilket være sagt med Hensyn til Kunzes Yttring 

 (1. c.) om Forskjel i denne Henseende. Den knollede Rodstok og sammes tætte ruströde 

 Uldbeklædning ere fuldkommen lige; kort vi see atter her en ufornoden opfort ny Art, 

 som maaskee knap fortjener at antegnes som Afart. 



