314 



Træerne en særdeles beqvem Grændse imellem den tempererte og kolde Region. Den 

 vestlige tempererte Cordiliere-Heldning skal sænke sig indtil 1000 Fod i Dcp. Oajaca; men 

 det er umuligt at bringe denne Paasland i Overensstemmelse med den tidligere ved Syd- 

 havskystens hede Region gjorte, hvorefter samme ansættes indtil 3000', og de Iagttagelser, 

 jeg paa en Reise i de vestlige Dele af Uep. Oajaca har havt Ledighed til at anstille^ mod- 

 stride ogsaa aldeles denne ForJI's Paastand. 



3" Kolde Regioner. A) Ostlige Cordillerers, B) Vestlige Cordillerers, C) Höisiet- 

 ternes. Under B) de vestlige Cordillerers Heldning indbefattes hoist mærkeligen alle 

 Bjcrghoider i det Indre af Mexico, hvilket ikke er overensstemmende med det ved 

 den tempererte Region fulgte Inddelingsprincip, hvorefter man skulde have ventet, at de 

 kolde Central-Bjerghöider kom til at danne en egen Underregion for sig. Höisletterne, 

 som ingen Bregner eie, danne derimod en under C) opstillet Underregion. 



ForfT. lægge i deres plantegeographiske Oversigt særdeles Vægt paa Jordbundens 

 geognostiske BeskalTenhed, og opstille i de fleste Regioner lo Rækker af Bregner, 

 eftersom de voxe paa vulkansk Jordbund eller paa Granit, Kalk, Skifer. Denne 

 Modsætning imellem Bregner, som voxe paa vulkansk Jordbund, og dem, som voxe 

 paa Kalk, Skifer, Granit, Gneis o. dl. maa være Enhver paafaldende. Det er dog vel 

 Vilkaarligheden dreven vel vidt. Men jeg lager ikke i Betænkning al erklære denne hele 

 paa Jordbundens Beskaffenhed sluttede Fremstilling som greben af Luften, og, hvad der 

 ville synes utroligt, hvis del ikke kunde bevises, nedskreven tiltrods for Forfl's bedre 

 Vidende. 



Saavidl vor Kundskab for Tiden gaaer er det ikkun et indskrænket Antal Planter, 

 som erc jordfaste; del langt overveiende Antal er ikke bunden til nogen bestemt Jordbund, 

 men voxe tilsyneladende lige villigt i meget forskjellige Jordi. landinger. Bregnerne höre 

 ganske vist snarere til de jordfaste end til de jordfrie, men det er paa en ganske anden 

 Maade end ForlT. antage, og at opstille to Rækker, hvoraf den ene indbefatter de vulkanske 

 Klippers Bregner, den anden alle andre Klippearters Bregner, og begge Rækker dog 

 ikkun betegnende Klippebregner, det er absurd. Europas Bregner voxe enten i en meget 

 humusrig Jordbund (i Skove, i Torvemoser) eller i Klippesprækker. Disse sidste voxe 

 sædvanlig ligegodt i Revnerne af Granit- Skifer- Kalkklipper, ja selv i Muurrcvner. Stenens 

 chemiske Sammensætning synes mindre vigtig for disse Klippebregner end sammes Haardhed. 

 Asplenium Ruta muraria, septentrionale, Trichomanes, Adianlum nigrum, kunne tjene som 

 velbekjendle Exempler herpaa. 



I den hede Zone er Forholdet det samme, men her kommer endnu del meget store 

 Antal Bregner til, som voxe snyltende paa Træslanimer, cg allsaa ere aldeles uafhængige 

 af Jordbunden. Det er ubegribeligt, at Martens og Galcotti ikke have taget Hensyn hertil, 

 liiigtet de i den syslemaliske Deel idelig nævne Arterne som parasitiske. 



