XXVIIT 
Dr. Lund, Selskabets Medlem, har indsendt den anden Afhandling over Kalk- 
steenshulerne i det Indre af Brasilien, som indeholder Beskrivelsen over Lappa de 
Cerca grande, (indrykket i Selskabets naturvd. og math. Afh. 6te Deel). Under 199 
S. Brede og skilt fra Rio das Velhas venstre Bredde ved nogle afbrudte Smaahöie ud- 
breder sig en stor Slette, der mod Syd begrændses af Serro de Espinhago’s sidste 
Forgreninger, og som indeslutter en Deel bækkenformige Fordybninger, tildeels fyldte 
med Vand. Vor Reisende blev især tiltrukket af en Eng, bevoxet med en Cassia og en 
Melochia og begrendset mod Syd af en lodret Kalkvæg, Indianerklippen- ved Mocambo, 
der, bedekket af raa Tegninger, udförte af Indianere, sandsynligviis af Cajapos Stammen, 
frembyder et af de faa Mindesmærker, som hidrøre fra Brasiliens omflakkende Vilde. 
I Nerheden af Indianerklippen, og omtrent 150 Fod over Engen ligger Indgangen til 
Lappa de Cerca grande, en Hule i Kalkstenen, hvis Jordlag har været en vigtig Er- 
hvervskilde for dens Eier, formedelst den Mængde Salpeter, det indeholder. Af denne 
Aarsag er en stor Deel af Bunden opgravet og de Knogler, som den indeholdt i en 
utrolig stor Mængde, kastede til Side og forstyrrede; men Dr. Lund var saa heldig at 
finde Steder i det Indre af Hulen, hvortil Forstyrrelsen ikke hayde naaet. Af en Masse, 
der udgjorde omtrent 10 Kubikfod, samlede han Tænder og Knogler af 70 Individer 
af en uddöd Paca og af 2 Individer af et ligeledes uddödt Rovdyr af Hundeslægten, 
Canis spelæus. Paa et andet Sted fandt han endnu Knoglerne af en liden Art af Hjor- 
teslægten af Störrelse som Catingeiroen. 
Den fossile Paca ligner i hele Skelettet den nulevende, men Ujævnhederne 
paa Overfladen af Pandebenene og den bageste Deel af Aagbuen ere langst större 
ligesom ogsaa hele Dyret er stårre end det nulevende, og Forfatteren har nu ingen 
Tvivl længere, at den i Lappa nova de Maquiné fundne Paca ikke er den nulevende, 
men den fossile Art. 
Den fossile Ulv, hvoraf i denne Hule ikkun fandtes 2 unge Individer, fore- 
kommer ogsaa i andre Huler, og idet Dr. Lund anförer de Iagttagelser, han har an- 
stillet over dette Dyrs Levninger i andre Huler, uddrager han det Resultat, at det, i 
det mindste i enkelte Individer, overtræffer de störste nulevende vilde Arter af denne 
Slægt, at det har beboet Hulerne og fyldt dem med Knogler ved at slæbe sit Rov ind 
i dem ligesom den europæiske fossile Hulehyæne. En nöiere Undersögelse af Knoglerne 
viser nemlig, at deres Beskadigelse tildeels er af den Natur, at de ikke levne mindste 
Tvivl om at hidröre fra Indvirkningen af Rovdyrs Tænder, og den Omstændighed, at 
