LI 
eensstemmelse imellem Tænderne indbyrdes saavel-med Hensyn til Form som til Stör- 
relse; de almindeligste og talrigeste Levninger af Forverdenens Tatu-Arter, og som have 
givet Leilighed til en fuldstændig Sammenligning, tilhöre den Art af den nye Slægt 
CHLAMYTHERIUM, som Forfatteren kalder Humboldtiü. Denne Slægt udmærker sig ved 
to valtseformige tynde Fortænder i Overkjæven og tre saadanne i Underkjæven, hvori- 
mod Kindtænderne ere meget store, sammentrykkede efter Længden af Kjæven, og 
deres Gjennemsnitsflade danner en langstrakt nyreformig Figur. Tyggefladens Fordyb- 
ning synes at tyde hen paa Planteföde, som vil være afvigende fra de nulevende Bel- 
tedyrs Fådemiddel. En anden Art af samme Slægt, men hvoraf kun faa Levninger 
ere fundne, maa have havt Störrelsen af et Næsehorn. Den fjerde Slægt overrasker 
ved adskillige osteologiske Træk, som udmærke Dovendyrene, men her forenes med 
andre, som tilkomme Beltedyrene. Denne forunderlige monstråse Overgangsform forener 
med Oxens Störrelse et Pandser meest ligt det af Tolypeutes, men af overordentlig 
Tykkelse. Extremiteterne ere omtrent dannede efter Formen af Beltedyrenes med meget 
korte tykke Fødder, hvis Negle maae have været meget brede og korte, hvilket maa 
have givet dens Fod Udseende af Elephantens. Hovedet ligner aldeles Dovendyrets, 
‘det har samme karakteristiske Dannelse af Aagbuen. Tænderne ere af Omrids som 
hos Kapivoren, men enkelte af Bygning. Denne Slægtsform har faaet Navnet HoPLo- 
PHORUS, Arten kaldes euphrachtus; dens Længde, fra Snudespidsen til Haleroden har 
været 6 Fod. Endelig slutter denne Familie med en Slægt, som efter de faa fundne 
Stykker at dömme, danner en endnu fuldkomnere Overgang til Dovendyrene, og det 
lader sig af de hidindtil undersögte Skeletdele ikke afgjöre til hvilken af Familierne 
den bör henregnes. Der er ikke fundet Spor til Pandser. Slægten har faaet Navn af 
PACHYTHERIUM; Arten har opnaaet den foregaaendes Störrelse. 
Af Dovendyrenes Familie har Forfatteren truffet Levninger af tvende forskjellige 
Slegtsformer. Det ene Slags af disse er i Afhandlingen om Macqvine-Hulen erklæret 
for at tilhöre en Art af Slægten Megatherium, men senere Undersögelse har frembragt 
den Overbeviisning, at denne Art bör danne en egen Slægt, som formedelst Tændernes 
stærkt fordybede Tyggeflader faaer Navn af COELODON. Det andet Slags: Levninger 
tilhörer Slægten Megalonyx, og maa henregnes til tre forskjellige Arter, alle forskjellige 
fra den tidligere bekjendte Art, Megalonyx Jeffersonii. Den almindeligste af disse er 
Megal. Cuvieri af Störrelse som en Oxe; langt sjeldnere forekomme de tvende andre 
Arter, Megal. Bucklandi af Tapirens Stårrelse, og Megal. minutus kun saa stor som et 
Sviin. Den plumpe og tunge Legemsmasse, som udmærker Arterne af disse to Slægter, 
