LVII 
Dovendyrene ere Under-Nettene dobbelte, begge, saavel Venernes som Arteriernes, ere 
flettede ind i hinanden; og Grunden, hvorfor Venernes hidtil er bleven overseet, maa 
især söges deri, at de tomme Vener maatte blive ukjendelige imellem de af den farvede 
Masse fyldte Arterier. Venernes rete mirabile fortjener mere Navn af et Net, idet Gre- 
nene hyppigen forenes slyngeformigen over Pulsaaregrenene. 1 
At ikke alle Under-Net ere dobbelte, viser Forholdet paa Hjernens Grundflade 
hos Pattedyrene, men håist sandsynlig bliver dog fålgende Regel: at overalt hvor den 
et rete mirabile dannende Pulsaare ledsages af en Blodaare (altsaa i de allerfleste Til- 
fælde), tager denne Deel à Dannelsen. 
Den historiske Classe. 
Professor og Geheimearchivarius Finn Magnusen foreleste Selskabet en kort- 
fattet Udsigt over Rune-Literaturens nærværende Standpunkt, især med Hensyn til de 
den vedkommende nyeste Opdagelser. 
"Ligesom det Tidslöb, hvori vi leve, har udmærket sig, fremfor alle andre, ved 
videnskabelige Opdagelser i Naturens umaalelige Rige, saa har det og, ved grundige 
Undersögelser af længstforsvundne Aartusinders Mindesmærker, allerede besvaret adskil- 
lige af de for Menneskehedens Historie höist vigtige palæographiske Spörgsmaal, hvilke 
vore nærmeste Forfedre henregnede til de for stedse uoplöselige Gaader. Saaledes ere 
Ægyptens Hieroglypher ikke længere nogen Hemmelighed for os, ligesaalidt som deres 
üvrige simplere og tildeels fordum almindelige Skrifttegn, ei heller det’ gamle Persiens 
og Assyriens Kilskrifter, for ikke at opregne saa mange andre, saavel ældre som nyere 
Skriftarter, der nu först ere blevne dechiffrerede ved europæiske Granskeres utrættelige 
Flid. Det var da vistnok paa Tiden for os Nordboer ikke længer at staae tilbage 
for andre Folk i fornöden Kundskab om vore ældste Skrifttegn, Runerne, hvis Alder 
og Oprindelse man i mere end tre Aarhundreder har sågt at dråfte, uden at kunne 
blive enig om det Hovedpunkt: om Runerne virkelig vare blevne brugte eller i al 
Fald indhugne i Steen af vore hedenske Stamfædre, eller om de blot vare en forqvaklet 
eller fordærvet Skriftart, som nærmest var udsprungen fra de i Middelalderen brugelige 
af Navn og Oprindelse latinske Bogstaver, paa den Tid, da Kristendommen udbredtes i 
de nordiske Riger, og om de ældste Runemindesmerker burde söges blandt de Grav- 
minder, som her bleve opreiste af de fürste Kristne over deres Frænder eller Venner, 
8 
