LVIIT 
for derved at efterligne de i fremmede Lande samtidig i Brug værende Indskrifter paa 
kristelige Ligstene. 
I Hovedsagen synes det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, ved den af 
det i Aaret 1833 foranstaltede videnskabelige Undersögelse af Runamo-Klippen at have 
låst denne for vor Historie håist vigtige Opgave. Denne Låsning kan dog ikke alene 
siges at være vigtig for den egentlig enkelte Gjenstands, men og for dens fuldt saa 
betydelige Fülgers Skyld. Den uventede, i mange Aarhundreder forgjæves sügte Op- 
lysning, henvendte den almindelige Opmærksomhed paa ældgamle Danske Steenskrifter 
af en lignende Art, hvis Tilværelse man længe havde tænkt sig som umulig, og snart 
lönnedes den vakte Forskning med forskjellige nye Opdagelser, som nærmere ville om- 
handles i det Fålgende. 
At Naturvidenskaberne og Oldgrandskningen, med Hensyn til vigtige Kjends- 
gjerninger, kunne gjensidig oplyse hinanden, er i den nyeste Tid paa forskjellige Maader 
blevet tilstrækkelig godtgjort, endog, navnlig ved den nysnævnte Undersågelses Hoved- 
Resultater, — thi uden Naturforskerens klare Blik og virksomme Bistand vilde Runamo- 
Indskriftens rette Betydning rimeligviis til evig Tid have blevet en uudforskelig Hem- 
melighed selv for den mest runekyndige Oldgrandsker. 
For at denne hidindtil ubekjendte og saa ofte for uforklarlig erklærede Ind- 
skrift kunde, såavidt mueligt, i alle Henseender stilles i det rette Lys, ansaaes det 
nödvendigt at anstille en omhyggelig Dröftning af Runernes hüie Alder og Brug i 
Almindelighed. Herom have hidindtil, som bekjendt, de Lærdes Meninger været yderst 
deelte og hinanden modstridende, især med Hensyn til Runeskriftens Anvendelse ved Ind- 
ridsning eller Indhugning paa Steen i vort Norden. Forskjellige Svenske Forfattere i 
det 46de og 17de Aarhundrede ansaae saaledes nogle blandt Sverrigs Runestene for 
Mindesmærker fra Verdens ældste Tider, satte för eller kort efter Syndfloden. Rudbeck 
fandt at baade Isis og Osiris ommeldtes i deres Indskrifter, endskjåndt Japhet selv, 
efter hans Mening var kommet til Sverrig og havde bosat sig der, men hans Efterkom- 
mere uddroge siden derfra og overvandt Europas, Asiens og Afrikas vigtigste Folk, 
blandt hvilke den Ægyptiske, Græske og Romerske Mythologie videre uddannedes, 
skjöndt egentlig hjemmehörende her i Norden o, s. v. Man kan ikke undres over at 
saadanne Literatorer faldt paa de Tanker, ;at Grækerne og selv adskillige Asiatiske 
Folk havde laant deres Bogstaver af Runeskriften, men forunderligt. maa det vistnok 
forekomme os, at agtede Svenske Oldgrandskere-i det 48de Aarhundrede, navnlig Pe- 
ringsköld, blandt de svenske Runestene vilde have fundet Magogs, Japhets Söns Lig- 
