LXTI 
udgivet med tilhörende Afbildninger, trykt 1832 for detinævnte Selskabs Skrifter, men 
udkom fôrst og egentlig'i disses 4de Binds 2den Afdeling 1833. 
Kort efter at disse interessante Afhandlinger ankom her til Staden, fuldendte 
Prof. Finn Magnussen sit förste Forsög til Dechiffreringen af Runamo-Indskriften og 
opdagede deri, blandt flere Runebogstaver, som de nordiske og angelsaxiske Runealpha- 
beter have tilfælleds med hinanden, desuden ogsaa een, der egentlig kun tilhörer det 
sidstnævnte. Da han havde fattet den Overbeviisning at Harald Hildetand, hvilket Saxo 
ogsaa bevidner, havde ladet Runamo-indskriften indhugge, og han tillige var bleven op- 
merksom paa Oldskrifternes Beretning om denne Konges Erobringer i det gamle 
Northumberland eller temporære Herredömme derover, fandt han sig opfordret til nüiere 
at undersöge samtlige Aftegninger af Ruthwell-Monumentets Runeindskrift, \iser da et 
gunstigt Tilfælde forhen havde sat ham i Besiddelse af den ældste Kobbertavle, hvorpaa 
nogen af dets Afbildninger findes, og af hvilken endnu, saavidt bekjendt, intet andet 
Exemplar har kunnet opdages i Storbritannien eller andre Lande. Her fandtes nemlig 
Indskriftens fårste Begyndelse (m. m.) som har været tydelig paa den Tid, da den 
ældste Tegning blev tagen, men er siden blevet udslettet enten ved Tidens og Veirli- 
gets Indflydelse, eller langvarig Mishandling af forskjellige Arter. Den bevidnede med 
klare Bogstaver at Indskriften, som egentlig indeholdt etslags Gavebrev paa et eller flere 
Godser, var udfærdiget af en Offa, af Vodas (Vodans eller Odins) Slægt, altsaa en 
Prinds af Angelsaxernes fra vort Norden udsprungne Kongestamme, til hans Datter 
Aslof (eller Asléf, Äsleif) og hendes Brudgom, formodentlig Ermred (der dog er 
utydeligt) eller Erincred, som Medgift eller Brudegave. Ved historisk Grandskning lyk- 
kedes det Prof. Magnusen derefter at oplyse at den ommeldte Offa havde været Prinds 
af "Northumberland, en af den berömte Kong Edelfrids Sønner, men dog tillige Fyrste 
eller Underkonge over en fra Picterne erobret Provinds; at (Offa’s Datter) Oslava 
(eller Oslof) var gift med Ermenred, der ogsaa kunde kaldes Erincred, fordreven 
Prinds af Kent, Sön af dets Konge Edelbald, en af de saakaldte Eskinger, Rigets æld- 
gamle jydske Fyrstestamme, og tillige dets rette Arving. Heraf fremlyste tillige den 
for Runeliteraturen i det Hele yderst vigtige Kjendsgjerning, at Indskriftens Datum maa 
henföres omtrent til Aaret 650, altsaa kun henved 100 Aar efter Northumberlands 
Erobring ved Anglerne eller Angelsaxerne, men kun faa Aar efter Kristendommens 
Indførelse i Riget, og dog sees det heromhandlede Mindesmærke at være forsynet med 
to baade i Form og Tungemaal aldeles forskjellige Inseriptioner, den ene nemlig i Lan- 
dets Sprog med ægte og dog særdeles zirlig udhugne Runer, den anden derimod paa 
