LXITII 
Latin og med de i England saakaldte saxiske Bogstaver (saxonic letters), eller den Art 
af Middelalderens latinskbarbariske Capital- eller Lapidar-Skrift af hvilken Angelsaxerne, 
efter Kristendommens Indförelse blandt dem, pleiede at betjene sig. Et tydeligere og 
mere i Öine faldende Beviis derfor, at Runerne ikke kunne være nogen Efterligning 
eller Forqvakling af Middelalderens barbarisklatinske Skrift, kan der neppe nogensinde 
forlanges. Prof. Magnusens philologiske Dröftning af Rune-Indskriftens Indhold bekræf- 
tede det hvad Hr. Repp allerede forhen havde opdaget; da den viste sig at være affattet 
i en Dialekt, der især synes at være sammensat af oldnordiske, frisiske og angelsaxiske 
Elementer, muelig altsaa en Pröve af det ellers næsten aldeles ubekjendte og dog længe 
blandt Storbritanniens Lærde meget omtvistede pictiske Sprog, ligesom det og godt- 
gjordes, at Indskriften, som saa mange andre i Runer, og navnlig den paa Runamo- 
Klippen, var affattet i Vers, hvis Metrum ganske svarer til en vis Art af de bekjendte 
allitererede, der forhen brugtes af Saxer, Angelsaxer og Skandinaver. Ved denne Lei- 
lighed udstrakte Forfatteren sine Forskninger til den angelsaxiske Bogstavrække over- 
hoved, med bestandigt Hensyn til Hickes's, Grimms, Repps o. fl. ældre Arbeider i dette 
Fag, og udfandt saaledes, at enkelte fra den hentede eller med den særlig overeens- 
stemmende Characterer have indsneget sig i Runamo-Indskriften, hvorover man dog, 
ved at tage det ovenanfårte i Betragtning, ikke kan have synderlig Anledning til at for- 
undre sig. Forfatterens skriftlig affattede Afhandling om de angelsaxiske Runer og 
deres hidindtil bekjendte ældste og udfårligste Mindesmærke, var imidlertid blevet altfor 
vidtlåftig til at indlemmes i en særegen Undersøgelse om Runamo-Indskriften, om den 
end tillige overhoved kom til at omhandle de ældste nordiske Runer, som hidindtil i 
det Hele kun have været lidet bekjendte. Prof. Finn Magnusens Afhandling om Ruth- 
wells Indskriften m. m. er derfor blevet udgivet for sig selv, saavel paa Engelsk, som 
i de her udkommende Annaler for nordisk Oldkyndighed. Han önskede saaledes, at 
Videnskabernes Selskab vilde antage de langvarige Studier, som disse Gjenstande have 
foranlediget, for en af de forskjellige Grundaarsager til den vistnok langvarige Opsæt- 
telse, fra hans Side, af Fuldfårelsen af den detaillerede Udvikling, som han fandt at 
burde håre til Runamo-Indskriftens Forklaring. 
Dog var denne Grund langt fra ikke den eneste. Efter at Selskabet i sine 
Programmer havde publiceret Resultaterne af Undersögelserne over Runamo, og de 
saaledes, samt ved Schowws Danske Ugeskrift og flere literære Journaler vare komne til 
Almeenhedens Kundskab, blev man i Danmark mere opmærksom paa vor Hedenolds 
Runeminder og deres tildeels særegne Karakter. Herved foranledigedes efterhaanden 
