LXV 
den övrige literaire Verden, til for nogle Aar siden da den först blev bekjendt ved 
Sogneprestens Besvarelser paa almindelige Forespörgsler til Landets Præster fra Com- 
missionen! for Oldsagers Opbevaring-i det danske Rige. De ere tildeels af samme Art 
som Runamo-Indskriften, og nogle af dem, som ere særdeles mærkværdige for Historien, 
synes at være fra Aaret 1422 (rimeligviis indeholdende Are Frodes, Sæmund Frodes 
og flere: berömte' Miends Autographier), men ere endnu ikke blevne fuldstændig afteg- 
nede. Iüvrigt synes Engelstofts Mening, at Runerne paa den Tid i Island var den al- 
mindelige Skrift, at finde fuldkommen Bekræftelse herved. Flere lignende Indskrifter 
vare længe forhen blevne opdagede i forskjellige: andre islandske Huler, og af den 
grundlærde Eggert Olafsen erkjendte for at håre til de ældste hedenske Runer. 6) En 
Iudskrift fra Nordens hedenske Tidsalder, paa en i Skaane nylig funden Steenring (til- 
hörende Hr. Prof. Ridder Nilsson), i Runamoskriftens Stil (men dog gaaende fra 
Venstre til Höire) angaaende en Hakon Jarl, som havde ladet et- helligt Sted (Ting- 
eller Offer-Sted) indhegne, 0: s. v. 7) Ret nylig havde Forfatteren sögt at dechiffrere 
forskjellige korte Rune-Indskrifter paa en kufisk Sölv-Mynt (éfter Lindbergs Læsning 
fra Aaret 845 efter Christi Fôdsel) formodentlig slaaet i Turkestan, men fundet paa 
Bornholm; de ved Ridsning eller Gravering tilföiede Runeindskrifter synes, paa den | 
ene Side, at vere indridsede i Island, medens det endnu var hedensk, i Aaret 975, men 
de paa den anden Side, som tildeels ere angelsaxiske eller tydske, deels aabenbar kristelige, 
kort derefter i Danmark, muelig og tildeels i Storbritannien 0, s.v. Paa den hedenske Side 
forekommer. her en meget sammensat Character af Runamo-Arten; de övrige Indskrifter 
udgjôreten Blanding af nordiske og angelsaxiske Runer. 
Af det om Runamoindskriften allerede publicerede er det bekjendt, at den for 
en stor Deel bestaaer af de saakaldte Binderuner, der vel allerede ommeldtes af Worm 
efter islandske Efterretninger, endog paa en temmelig riglig, om end ikke tilstrækkelig — 
udförlig Maade, men de vare dog hidindtil ikke blevne praktisk oplyste af danske Rune- 
monumenter, paa hvilke de indtil 1833 kun sjelden fandtes, med Undtagelse af en vis 
Art blandt dem, der opdagedes: paa enkelte Stene, og analyseredes af Skule Thorlacius 
og Werlauff, som gave dem Navn af vertikale Runer. Adskillige Indskrifter af den 
mere sammensatte Art var i Midten af det 48de Aarhundrede opdagede og dechif- 
frerede i Island af Eggert Olafsen, f. Ex. paa Helten Kjartan Olafsens Gravsteen, 
omtrent fra Aaret 1002, et af Hedendommens og Kristendommens Grændseaar der i Landet. 
Ved disse i nyere Tider gjorte, men dog endnu ikke i noget trykt systematisk 
Værk over Runerne tilstrækkelig bekjendtgjorte eller udviklede Opdagelser, der dog 
9 
