LXVI 
tildeels kunne siges at være til stor Oplysning for Runamoindskriften, med Hensyn til ~ 
dens indviklede Fremstillingsmaade af Characterer, sammensatte af forskjellige enkelte 
Runebogstaver isteden for hele Ord eller Navne 0. s. v., havde Forfatteren foresat sig 
at knytte dens specielle Forklaring til en almindelig Undersøgelse over Nordens: 'ældste 
Runer, især dem, som allerede var i Brug i dets Hedenold. En saadan Undersögelse 
agtede Skule Thorlacius, efter Nyerups Vidnesbyrd, allerede for fulde 30 Aar siden, 
at foredrage Selskabet, men dette hans Foretagende bragtes ikke til Udförelse, og det 
er ikke bekjendt at noget saadant Udkast endnu haves fra hans Haand. Dette Tab 
maa vistnok beklages, men paa den anden Side er det sikkerlig tildeels siden blevet 
erstattet ved de lærde og ypperlige Skrifter over Runerne i Almindelighed, som vi siden 
have faaet af Wilhelm Grimm (1821 og 1828) Brynjulfsen (1823) og Liljegren (1832 
og 1833) foruden adskillige vigtige. Monographier m. m. af danske, norske og svenske 
Forfattere. Alligevel forekommer det Prof. Magnusen at der netop fra det her sidst- 
nævnte Aar af saa mange og mærkelige Opdagelser vare gjorte i Faget, at en ny 
Udsigt derover, som baner Veien for forskjellige, forben neppe tilstrækkelig udviklede 
Anskuelser, ikke (ved Siden af den nysnævnte og flere Runegrandskeres Skrifter) vilde 
vere soverflådig for vor Samtid, og heller ikke ukjærkommen for de videnskabelig dan- 
nede Læsere, som interessere sig for Runamoindskriften, men som ellers ikke, efter 
deres Studiers Retning og Beskaffenhed, have kunnet gjôre sig nôie bekjendte med de 
mange ældre til Runeliteraturen hörende Værker. Overhoved maa det vel antages for 
afgjort, at det neppe kan være ligegyldigt for Videnskabsmanden at vide, hvorlænge 
hans eget Folk har kunnet læse eller skrive, og om det i de ældste Tider har betjent 
sig af andre Skriftarter eller Skrivemaader end de nu brugelige og almindelig bekjendte. 
Professor Finn Magnusen har derfor foretaget sig en saadan Undersögelse, og var alle- 
rede færdig med adskillige dertil hörende Forarbeider, — men han troer dog nu at 
Hoved-Afhandlingens Fuldförelse maa udsættes: indtil hans Kundskab kan blive beriget 
med Resultaterne af de Brittisk-Indiske Lærdes især Prinsep’s höist sindrige og for- 
tjenstlige Opdagelser i den indisk-baktriske Palæographie, hvorved de hidindtil aldeles 
uforstaaelige Indskrifter i de berömte Tempelhuler, samt paa Mindestôtter, Mynter 0. s. 
v. nu ere blevne og efterhaanden blive oplyste eller forklarede. Forlengst havde disse 
Indskrifters ældre Afbildninger vakt Finn Magnusens Opmærksomhed, da mange af deres 
Characterer fuldkommen ligne nordiske Runer, men da dog deres Betydning maatte 
blive ham uvis, kunde han ikke grunde nogen sikkre Slutninger derpaa, — men nu 
haaber han, naar denne Deel af Palæographien bliver ham bekjendt, at erholde et saa 
