XCVII 
Udtrykket paa Veien har jeg ikke tænkt mig at burde tages aldeles bogstavelig om 
Gangstien over Runamo-Klippen, men om en Vei for Hæren, liggende i Nærheden, og 
Berzelius selv antager at denne vel kunde have ligget over Sletten tæt derved, Jeg har 
og forhen sagt, at Indskriften i det Hele maatte betragtes som etslags magisk-religieus 
Bandsættelse af Landsforrædere, og Bonner til Guderne for den retmæssige Konges 
Seier. « Selve Krigstoget ommeldes der ikke med et eneste Ord, endskjündt vi af Ind- 
skriften maa slutte at den er indhugget kort fårend Braavalle-Slaget holdtes, men dette 
Slag var, vel at mærke, længe forud bestemt, med Hensyn til Tid og Sted, af begge 
de stridende Parter.” 
Finn Magnusen har ellers sögt at godtgjöre, at vore hedenske Forfædre meente: 
at deres Bonner til Guderne sikkrest opfyldtes efter Odins egne Forskrifter, paa de 
Betingelser at de vare affattede-paa Vers og indhugne med Runer, især af den magiske 
Art; alt dette fremviser Runamo-Indskriften tydelig nok. Den maa desuden læses 
bagfra eller fra Höire til Venstre, fra Nord till Syd og mod Solens sædvanlige Gang, 
i Overeensstemmelse med de Ceremonier som de nordiske, formeentlig tryllekyndige 
Hedninger pleiede at iagttage ved den Tilbedelse af Guderne, som skulde udvirke deres 
Fjenders Fald eller Ödeleggelse. Den naturlige Slangefigur ansaaes vistnok her for en 
hieroglyphisk Rune i det Store; den var et helligt Billed af Odin selv (som i en 
Slanges Skikkelse havde erhvervet. Digterdrikken der ogsaa var Runernes Ophav) efter 
Medför af forskjellige blandt hans Navne; — her fremböd den netop hine Fordele for 
en magisk Indskrifts vedbörlige Indridsning og valgtes da, som formeentlig anvist. af 
Guddommen, til Frembærelsen af Bünner, indrettede saaledes ved Skrift og Digt, som 
de bedst passede til Tidsalderens Tænkemaade og religieuse Fordomme. Magnusen 
antager endvidere: ‘at Indskriftens Stilling og Retning tænktes at være henvendt til 
Guderne, opad mod Himlen og til deres sydlige Boliger. At Guderne meentes at see 
ned til det der skete paa Jorden, især naar de udtrykkelig anraabtes derom, erfares af 
Eddadigtet Grimnersmaal og flere Steder! af Oldskrifterne. - Bønner og Besværgelser til 
de saakaldte Landvætter (et Lands eller Steds lokale Guddomme) pleiede og, i Heden- 
dommen, at indskjeres med Runer paa Stange, opreiste i fri Luft. Det stemmer over- 
eens med saadanne Anskuelser af de asiatiske Lamadyrkere, en Green af Buddhisterne 
(endnu Jordklodens talrigste og dog fordum meget mere udbredte Religionssekt, for 
hvilken Slangefiguren har en stor Hellighed) udstille skriftlige Bönner og Hymner for 
Gudernes Aasyn (saavel i Templer som paa Husene, paa Marken o. s. v.), da de derved 
menes at opnaae den störste Kraft til Bönhörelse. Saaledes anbragte . ogsaa visse 
13 
