45 
Forögelse i Vægt, saa at disse KRnokler synes at have den specifiske 
Tyngde af Ralkstenen. Jeg kalder Knoklerne i denne Tilstand forstenede. 
Endelig forekomme disse Knokler i en tredie Tilstand, der afviger 
endnu mere fra den oprindelige, end de to foregaaende. I denne Til- 
stand er selv den organiske Structur forsvundet, og istedet for Kuokle- 
substanzen traadt Ralkspat. Denne Forvandling har jeg havt Leilighed 
til nærmere at omtale: i min Afhandling om Hulen ved Cerca grande, 
og jeg har der efterviist, at den hidrörer fra et forlænget Ophold af 
Knoklerne under Vand. 
Hvad de mechaniske Forandringer angaaer, der ere foregaaede 
med disse Rnokler, da kunne de deles i trende Rlasser. Forandringerne 
af første Klasse bestaaer i Sprækker og Revner, der forlöbe i alle Ret- 
ninger, men meest paa langs, og som ei sjeldent er forbunden med en 
meer eller mindre bemærkbar Sammentrykning af Knoklen. I disse 
Tilfælde er den indre Overflade af Knoklens Marvhule, samt af dens 
Cellevæv, saavelsom Sprækkernes Flader selv overtrukne med samme 
rödliggule Farve, som Knoklens ydre Overflade. Er Jorden, der om- 
giver Knoklen, gjennemtrængt med Kalkzinter, da findes i slige Tilfælde 
disse samme indre Overflader af Knoklen overtrukne med en tynd Skorpe 
af meget fine Kalkspatkrystaller, derimod ere disse Knokler ei fyldte 
indvendig med Jord. Da forresten den ydre Overflade er fuldkomment 
ubeskadiget, er det indlysende, at slige Knokler have været indhyldede i 
meer eller mindre frisk Tilstand i Jordlaget, og at de först efterhaanden 
i Tidernes Löb ved deres tiltagende Sprödhed have begyndt at give 
efter for det vedholdende Tryk, der hvilede paa dem. 
Til denne Klasse höre endvidere de Beskadigelser, jeg har 
omtalt ved Knoklerne i Maquinéhulen. Knoklerne vare her ei blot fulde 
af Revner, men ofte aldeles knuste, dog saaledes, at Brudstykkerne laae 
i deres naturlige Leie mod hinanden. Jeg har sammesteds gjort 
opmærksom paa, hvorledes dette Phænomen, saavelsom endeel andre, 
F* 
