69 
undersøgt, fandt jeg altid en Mængde Rester af Insekter, og navnlig af 
Torbister og Skolopendre, samt en fin Dei, hvis Natur jeg ei har 
kunnet forklare mig. Det sees heraf, at de nulevende Beltedyr ere 
Insekt- og kjüdædende Dyr, og virkeligen synes Tyggefladen af deres Tænder 
at udvise, at disse mere ere bestemte til at dele Föden end tilat knuse den. 
Den fossile Art har 8 Tænder paa hver Side af Overkjæven og 
9 i Underkjæven; af disse ere de to forreste i Over- og de tre forreste 
i Underkjæven Skæretænder. Disse sidste forestille smalle Valtser af 
meer eller mindre nyredannet Gjennemsnit; hvorimod Rindtenderne ere 
meget store og sammentrykte efter Længden, saa at deres Gjennemsnit 
fremstiller en langstrakt Nyre. De ere forsynede paa deres Sideflader 
med flere rendeformige Fordybninger, og deres Tyggeflade tilbyder tvende 
Afsatser, Virkningen af den vexelvise Indgribning af Tænderne af de 
modsatte Kjæver. Forresten er denne flad, ja endog fordybet i Midten, 
som hos Dovendyrene, saa at disse Tænder i Hovedsagen ere dannede 
efter samme Form, som Tænderne hos Megalonyx, og aabenbart bestemte 
til at knuse og ei til at dele; kvorfor vi med höi Grad af Syndsynlighed 
tor antage, at dette Dyr har været anviist Plantesubstantser til sin Næring. 
Jeg foreslaaer for denne uddöde Slægt Navnet Chlamydotherium, lige- 
som jeg vover at tolke Videnskabens Erkjendtlighed imod Nutidens største 
Naturforsker ved at opkalde denne Årt, den hidtil bedst bekjendte af denne 
Familie, ©. Humboldtü. Dens Længde fra Spidsen af Snuden til Roden af 
Halen er 6 Fod, altsaa det dobbelte af den nulevende Kempetatu, eller 
omtrent Tapirens Størrelse. See for denne Art Tab. I fig. 7—10, 12—15; 
Tab. IE fig. 1—3; Tab. XII fig. 1, 6 og 7; Tab. XIH fig. 2, 6—11. 
Meget sjeldnere end af denne finder jeg Levninger af en anden 
Art, som jeg paa Grund af dens Störrelse kalder C. giganteum; thi de 
er det störste Dyr, jeg hidtil har fundet af den hele Orden af Bruta, 
og det staaer vist ikke tilbage i denne Henseende for Næshornet. See 
Tab. II fig. 4—5. 
