77 . 
vilde stride imod alle Erfaringer, vi hidtil have gjort i Naturen, at 
antage, at et Organ, der er steget til dets hüieste Grad af Udvikling, 
netop da skulde tabe sin Function og Betydning. De mægtige Klôer, 
hvormed vi see Megalonyx og Megatherium bevæbnede, have derfor havt 
deres Nytte for Dyret, ja vi tår antage med Vished, at disse Dyrs Leve- 
maade har nöie knyttet sig til de nævnte Organer, at deres Tilværelse 
har været væsentlig afhængig af samme. Vi kjende ikkun tvende Brug 
af mægtige Kléer i Pattedyrklassen: Gravning og Rlattring; og da disse 
tvende Functioner udfordre forskjellige Anordninger i Bygningen af de 
omtalte Redskaber, vil det ei være vanskeligt at afgjöre, til hvilken af 
hine disse mægtige Organer have været bestemte for de monstruöse 
Dyr, vi nu betragte. 
Vi see, at hos de Dyr, der maae ansees for fuldkomnest organi- 
serede med Heusyn til Evnen at grave, Muldvarpene (Talpa, Spalax, 
Condylurus &e.), Klierne ere stærke, lange, brede og næsten lige, at 
alle Fingrene ere besatte med slige Klåer, at disse ere udstrakte om- 
trent i samme Plan som Haanden, og at denne har opnaaet en betydelig 
Brede. Næst Muldvarpene befinde de bedste Gravere sig i den Orden, 
til hvilken Megalonyx hårer, og navnligen i Tatuernes Familie; men 
Arterne af denne Slægt ere ei lige hegunstigede i denne Henseende. 
De bedste Gravere ere Cabassuerne (Xenurus, Priodon), og vi gjenfinde 
her de samme Forholde, som hos Muldvarpene, nemlig: en bred Haand, 
alle Fingrene besatte med Klåer, og endelig disse meget brede og 
næsten lige. Hos Euphractus bliver Haaanden noget smallere, Rlöerne 
ligesaa, men Antallet af disse forbliver uformindsket; ogsaa kunne Ar- 
terne af denne Familie ei maale sig med de foregaaende i Graveevne. 
Hos de egentlige Dasypusarter synker Antallet af klovebnede Fingre til 
fire, og disse Dyr staae saa langt tilbage for de foregaaende i denne 
Evne, at de for Størstedelen til deres Opholdssted benytte sig af de 
Gange, hine have gravet. 
