79 
Hos Myrebjörnen ere Rléerne krumböiede og sammentrykte som 
hos Dovendyret, de ere artikulerede paa samme Maade, men de ere hos 
de tvende större Arter meget kortere, skjündt endnu betydelig stærke. 
Haanden er ei meget bred, og Klöernes Antal er kun fire hos de större 
Arter, ja endog reduceret til to, men meget store, hos den mindste Art. 
Det er indlysende, at denne Anordning ei er meget fordeelagtig for 
Gravning; ogsaa har jeg overbeviist mig om, at disse Dyr aldeles ikke 
grave. De anvende deres stærke Klöer til at opkradse de steenhaarde 
Termithöie; Gange i Jorden formaae de derimod ikke at grave. Hos 
den tofingrede Myrebjörn ere Forholdene aldeles som hos Dovendyret, 
ogsaa opholder den sig som dette Dyr blot i Træerne, hvor den lever 
af de paa samme byggende Termiter. Ville vi derfor sammenligne 
Megalonyx med den Familie af Dyr, med hvilken den unægtelig, næst 
Dovendyret, har mest Lighed, bliver denne Sammenstilling ligesaalidt 
til Fordeel for den Mening, at hiint Dyr har gravet i Jorden. 
Vi vende os nu fra Undersögelsen af Haandens Bygning til Be- 
tragtningen af Armens. Hos de gravende Dyr er Armen kort, som 
Theorien ogsaa forud maatte kunne sige. Hos Megalonyx saavelsom hos 
Megatherium ere Armene lange, ja lengere end Benene. Dette Forhold 
gjenfinde vi ikkun hos nogle Aber samt hos Dovendyret, altsaa netop 
hos de fuldkomneste Klattrere blandt Pattedyrene. 
Ogsaa i Bagföddernes Bygning ville vi finde Mærker, der adskille 
de gravende Dyr fra de klattrende. Bagfödderne hos Muldvarpene ere 
i Forhold til Forfödderne overordentlig svage, og tilbyde intet udmærket 
i deres Bygning. Ogsaa hos de sterktgravende Tatuer, D. gigas og 
gymnurus, ere de betydeligt svagere, end Hænderne, og hos ingen af 
Tatuerne vise de noget særegent i deres Bygning. Ogsaa indsees det 
let, at hos de gravende Dyr Bagfödderne kun kunne være til megen 
liden Nytte til denne Forretning. Anderledes forholder det sig hos de 
klattrende Dyr. Deels maae Bag-Extremiteterne afgive en stadig Stötte 
