89 
Dyreslægter, der for Tiden ere indskrænkede til Sydamerikas höie Kyst- 
kjede, i hine Tider vare udbredte over dets Sletland. 
Da Forekomsten af en Dyreform, der for 'Tiden holdes for aldeles 
eiendommelig for den gamle Verden, midt iblandt de reent amerikanske 
Former, som denne Verdensdeels svundne Dyreskabning hidtil har tilbudt 
os, er et Resultat af stor Vigtighed, har jeg holdt det for min Pligt, at 
gjøre opmærksom paa den nys anførte Omstendighed, og afholder mig 
fra en endelig Dom, indtil senere Undersøgelser i Chili have afgjort det 
grundede eller ugrundede i Hr. Gay’s Formodning. 
Ei blot Slægternes Antal, og Totalantallet af Arterne af denne 
Familie var i hine Tider betydeligere, end i vore Dage. For Tiden beboe 
fem Arter, som bemærket alle af Hjorteslægten, disse Egne, imedens jeg 
af de fire Forverdenens Slægter allerede tæller syv Arter. Det store 
Antal Arter, som Hjorteslægten for Tiden frembyder i disse Egne, lader 
formode, at vort Bekjendtskab med de fossile Arter er langt fra at være 
fuldstændigt. Den Omstændighed, at disse Dyr leve enkeltviis, eller dog 
i meget smaa Selskaber, i Forbindelse med deres Hurtighed i Löbet, 
unddrager dem langt mere de store Rovdyrs Forfölgelser, end saadanne 
Dyr, der enten leve i store Selskaber, som Dicotylesarterne, eller ere 
slette Löbere, som Arterne af de slöves Orden; og det forklares derfor 
let, hvorfor man finder deres Levninger saa sparsomt i Rovdyrhulerne i 
Sammenligning med dem af de sidstnævnte Dyr. Vi see altsaa, som Ho- 
vedresultatet af Betragtningerne over denne, Familie at udgaae: at af fire 
Slægter, hvoraf deni hün Periode bestod, ikkun een er bleven tilbage i disse 
Egne, at tvende andre ere at såge for Tiden i Alperegionerne af Andes- 
kjeden (eller maaskee i den gamle Verdens varmere Egne), og at endelig 
een aldeles er forsvunden fra Jordens Overflade. 
Vid. Sel. naturvid. og mathem. Afh. VIII Deel. 
