96 
Bjørn udviser denne samme Eiendommelighed, holder jeg den for nærmere 
beslægtet med Andesbjörnene, end med Arterne fra det gamle Continent 
og Nordamerika. 
Vi see saaledes, at den Formodning, vi yttrede angaaende Anti- 
lopeslægten, finder sin Bekræftelse i nærværende Slægt, der afgiver et 
Excmpel mere paa det mærkelige geographiske Forhold, at Andeskjeden 
nærer for Tiden Repræsentanterne for flere Dyreformer, der i den sidst- 
forsvundne Jordperiode vare udbredte over Hüisletterne af Sydamerika. 
En saa hyppig Gjentagelse af dette geographiske Forhold kunde 
lede til at opkaste det Spörgsmaal: om ei den sidste Slægt, der endnu 
staaer tilbage at betragte, Hyæneslægten, muligen kunde befinde sig i 
samme Tilfelde? Men herved maa jeg bemærke, at saa grundet en slig 
Formodning maatte synes, hvor Talen er om Dyr, som Antilopen, hvis 
Frygtsomhed og Skyhed fjerne den fra Menneskets Nærhed, og hvis Hur- 
tighed og Behændighed i Rlattren og Springen (idetmindste hos de Arter, 
der leve i Bjergegne) unddrage den dets Forfölgere, saameget taber den 
sin Vægt, naar der handles om Dyr, hvis Levemaade förer det med sig 
at söge Menneskets Nærhed, og hvis Graadighed og Dristighed gjöre 
dem til saa farlige Naboer for samme, at deres Tilstedeværelse i et Land 
vel neppe vil kunne blive ubemærket. 
Tilstedeværelsen i hiin Periode af dette frygtelige Rovdyr i denne 
Verdensdeel er derfor et Phænomen, der tilfulde berettiger os til at 
opstille den Sætning, at den sidst forsvundne, saa mærkelig rige, Dyre- 
skabning, der beboede det tropiske Sydamerikas Hôisletter, indesluttede, 
i sin store Fylde af eiendommelige, amerikanske Former, tillige saadanne, 
der for Tiden ere udelukkende for den gamle Verden. 
Gaae vi over til at sammenligne Talforholdet af Arterne af denne 
Familie for de tvende omhandlede Perioder, da indeholder Listen paa 
de fossile Arter vel ei saa stort et Antal, som Listen paa de nulevende; 
men at vi ei af denne Omstændighed bår slutte, at Rovdyrenes Familie i 
