110 
Naturhistorie den barnlige Indkledning af vilde Folkeslag. Foden, der 
ender for og bag til med en Hel, vil vel ei sige andet, end at Foden 
fortil ei er bredere end bagtil, og at man ei skjelner Indtrykkene af de 
enkelte Tæer. Hvad den hvide Plet paa Maven angaaer, da maa jeg 
bemærke, at alle de her levende langhaarede Aber have den midterste 
Deel af Bugen meget tyndt behaaret, saa at, naar Dyrets Haarbedækning 
er af en mårk Farve, og Huden selv lys, det virkelig i Afstand forekommer, 
naar Dyret strækker sig i Veiret, som om det havde en hvid Plet paa 
Bugen. Uigjennemtrængeligheden af. dets Pels maatte synes fabulös; 
men jeg kjender virkelig en Art af denne Familie, Guigoen (Mycetes 
crinicaudus m.), der befinder sig i dette Tilfælde. Dette hidtil ubeskrevne 
Dyr, der danner en mærkelig Overgang imellem Slægterne Mycetes og 
Cebus, idet den med Stemmeorganet af den förste forener den overalt 
laadne Hale af den sidste, er bedækket med en Pels af saa overordentlig 
lange og filtede Haar, at den fra Ryggen og Siderne er sikkret mod Skud. 
Som om den var sig sit gode Pandser bevidst, såger dette Dyr ei, som 
andre Aber, sin Redning i Flugten ved nærmende Fare, men det ruller 
sig sammen i en kugle, som for at beskytte den Deel og Kroppen, der 
er sparsomst tildeelt det sikkrende Værge, nemlig Bugen, og i denne 
Sulling trodser den Jægerens Skud. 
Jeg anförer dette Sagn mindre paa Grund af dets zoologiske 
Interesse, end paa Grund af den frappante Overeensstemmelse mellem 
flere af Trækkene, som Sagnet tillegger. dette Dyr, og de, som vi kjende 
eller formode om Pongoen fra Borneo. Existerer et sligt Dyr ei i de 
Egne, hvor Sagnet hersker, hvorledes er dette da opstaaet? Skulde det 
være nedarvet til de nulevende Indianerstammer fra deres Forfædre? og 
skulde fölgelig dette Sagn være et Vidnesbyrd mere om den asiatiske 
Oprindelse af Amerikas Urbeboere? 
Saaledes som jeg bar berettet dette Sagn, fortælles det af Indianerne 
i Provindsen S. Paulo; i Sertäoen af S. Franciscofloden finder jeg det 
