114 
afsondre i tvende Grupper, der ere af ulige Vigtished for Jordklodens 
Udviklingshistorie. ‘Til förste Gruppe regner jeg saadanne, som i nær- 
værende Skabning ere fælles for den gamle og ny Verden, og som föl- 
geligen ei ere skikkede til at vise det eiendommelige Præg af denne Ver- 
densdeels fordums Dyreskabning. Disse Slægter ere ikkun sex nemlig: 
Cervus, Tapirus, Felis, Canis, Lepus og Mus. Den anden Gruppe 
bestaaer af de Slægter, der i vore Dage ere eiendommelige for denne 
Verdensdeel. Denne Gruppe er talrigere end den fårste, og indbefatter 
fölgende tolv Slægter: Myrmecophaga, Dasypus, Dicotyles, Eyrara, Nasua, 
Didelphis, Echimys, Synoetheres, Anema, Dasyprocta, Coelogenys og 
Hydrocherus. 
Det förste Blik paa denne Gruppe er tilstrækkeligt til at vise, 
at den Dyreskabning, der får sidste Jordforandring beboede det tropiske 
Brasiliens Hôisletter, var i sin Grundtypus den samme, som den, der for 
Tiden beboer samme. Dette Resultat er af overordentlig Vigtighed for 
Theorien om Udviklingsforholdene af vor Planets organiske Frembringelser 
og jeg forbeholder mig længere henne at udvikle nogle af de vigtigste 
Fölger, der udgaae af denne Kjendsgjerning. 
Vende vi os nu til de Slægter af den uddöde Pattedyrskabning 
der ikke i vore Dage forefindes i disse Egne, da kunne vi ogsaa passende 
dele disse i tvende Afdelinger, hvoraf den förste vil indbefatte dem, der 
ere aldeles forsvundne fra Jordens Overflade, den anden saadanne, der 
endnu findes levende i den nærværende Skabning, men mere eller mindre 
fjernet fra de Egne, hvor vi finde deres fossile Levninger. Den fürste 
af disse Afdelinger indbefatter ti Slægter: Euryodon, Heterodon, Chlamy- 
dotherium, Hoplophorus, Pachytherium, Coclodon, Megalonyx, Lepto- 
therium, Mastodon og Protopithecus. Betragte vi nüiere de i denne Af- 
deling indbefattede Slægter, da finde vi, at den langt stürste Deel af 
dem henhöre til de slöve Dyrs Orden (Bruta), og at de ere dannede af 
