293 
das Velhas, belöber sig til 106. Nogle af disse har gjennemlåbende 
Vand beråvet deres oprindelige Indhold af Jord eller idetmindste uddraget 
af denne Jord den Substans, for hvis Skyld de bearbeides. Disse Huler 
have ei heller afgivet noget Udbytte for mig; men deres Tal er meget 
ringe. Den uden Sammenligning langt störste Deel af de af mig under- 
søgte Huler have viist de umiskjendeligste Spor til, at de have unddraget 
fra Elementernes Indvirkning og opbevaret indtil vore Dage i sin oprin- 
delige Tilstand en större eller mindre Deel, ja ofte den samtlige Masse 
af den Jord, der ved sidste Jordrevolution nedlagdes i dem. Men 
desvære er, som jeg alt har bemærket, til ubodeligt Tab for Viden- 
skaben, denne Jord nu for Störstedelen forsvunden; ikkun adspredte og 
knuste Levninger af Forverdenens colossale Dyreskabning, henkastede af 
Arbeiderne mellem Hobene af Rullestene, der forefandtes i Jorden, vidne 
om, at næsten uden Undtagelse alle disse Huler vare Gjemmesteder for 
saadanne Levninger. 
Dog, i endeel af disse Huler have Arbeiderne endnu sparet en 
ringe Deel af deres classiske Indhold, og det er af disse ubetydelige 
tiloversblevne Rester af deres fordum mægtige Jordnedlag, at det er 
lykkedes mig at uddrage det hele Antal af Levninger, der danne Grund- 
laget for de i denne saavelsom i den foregaaende Afhandling nedlagte 
Skizzer. Endnu nogle Aar, og ethvert Spor af den uddüde Byreskabning 
i Rio das Velhas’s Floddal vil for stedse være forsvundet. 
Oprindelsen til disse Knokleansamlinger i Hulerne har jeg omstæn- 
deligen udviklet i de foregaaende Afhandlinger, hvor jeg har viist, at 
det ingen Tvivl er underkastet, at de i de allerfleste Tilfælde have 
været slæbte ind af Rovdyr, der beboede Hulerne. Som saadanne have 
vi alt lært at kjende Tigre, Ulve, Bjørne, Hyæner og Schakaler, og 
nærværende Afhandling vil gjüre os bekjendt med endnu et Rovdyr, 
mærkeligere end alle de nævnte og ei vigende Pladsen for nogen af dem 
i Störrelse, Glubskhed og Styrke. 
