251 
Disse Betragtninger kunne tjene som Overgang til de, jeg i min 
foregaaende Afhandling har anstillet, angaaende Klattreevnen af den 
Slægt, jeg nu gaaer over til, nemlig af Megalonyx, og ville sikkert tjene 
til Bekræftelse af samme. 
Jeg vil her endnu tilföie en Bemærkning angaaende et Punkt i 
sidstnevnte Dyrs Organisation, som jeg har undladt at anföre i den 
omtalte Afhandling, og som ei mindre tjener til Bestyrkelse for Antagelsen 
af Klattreevnen hos Megalonyx, nemlig at den store Klo paa Bagfoden 
er aldeles forskjellig i sin Form fra Klöerne paa Forfödderne, idet den 
er mere krumböiet og stærk sammentrykt. De gravende Dyr af de Slöves 
Orden, som Tatuerne, have Klôerne paa Bagfödderne bredere end paa 
Forfödderne, da de tjene som Skovlen til at bortskaffe den med Födderne 
löskradsede Jord. De Dyr af denne Orden, der ei grave, men kradse i 
Jorden, som Myrebjörnene, besidde til dette Oiemed en mægtig sam- 
mentrykt Klo paa Forfödderne, men hvorledes et saadant Vaaben, 
anbragt paa Bagfoden, har kunnet tjene til dette samme Öiemed, indsees 
ei lettelig. 
Jeg bemærkede endvidere, at nogle Omstændigheber havde ledet 
mig paa den Formodning, at Megalonyx var forsynet med et Slags 
Pandser. Denne Formodning have senere Opdagelser bestyrket. Dog 
viser Megalonyx’s Pandserbedækning endnu kun en fjern Lighed med 
Bæltedyrenes, ja den synes at have været saa ufuldkommen, at denne 
Omstændighed ei vil kunne svække Grundene, der tale for dette Dyrs 
Rlattreevne. De Skjolde, som jeg henförer til denne Dyreslegt, fordi 
de ere fundne i en Hule, der indeholdt talrige Legninger af tre store 
Arter af samme, udmærke sig derved fra Tatuernes, at de til alle Sider 
ere omgivne af en fri afrundet Rand, saa at de vise, at de ei have været 
i umiddelbar Berörelse med hinanden. De ere dernæst, selv forholdsviis, 
langt större, saaat deres Tal ei kan have været meget betydeligt, hvorom jeg 
endmere overbevises ved det forholdsviis ringere Antal af dem, jeg fore- 
