248 
til samme Tid Listen paa de forsvundne Dyr bleven foröget med en 
tilsvarende, hvorved den alt oftere opstillede Lov angaaende Overeens- 
stemmelsen med Hensyn til Dyrformerne imellem disse to Perioder for 
denne Verdensdeel end yderligere bekræftes. Men vi have i dette Factum 
tillige en Gjentagelse af et geographisk Forhold, vi hidtil ikkun eengang 
have stödt paa, nemlig paa en videre Udbredelse mod Polerne af til- 
svarende Årter i hiin end i nærværende Periode. 
Foruden de tvende omtalte eaviaagtige Dyr finder jeg endnu i fossil 
Tilstand en tredie Årt, der især bliver vigtig i systematisk Henseende, 
idet den, ved at udfylde et Hul i Systemet, kaster et Lys over Forholdet 
mellem nulevende Dyrformer. Hos Anema og Rerodon ere Kindtænderne 
byggede efter samme Plan; de bestaae af to paa hinanden fölgende Tver- 
plader, hvilke hos Rerodon forestille paa Tyggefladen to simple Ovaler (see 
Tab. XXI Fig. 8), hos Anema derimod den forreste en Oval, den bageste 
et Hjerte (see Tab. XXI Fig. 7). Hos den fossile Art forestille begge 
Pladerne enhver en hjerteformig Figur (see 'Tab. XXI Fig. 6). Slægten 
Anema staaer altsaa midt imellem Slægten Rerodon og det her omtalte 
fossile Dyr, og dette maa med samme Grund danne en fra Anema af- 
sondret Slægt som Mocéen, paa. hvilken F. Cuvier byggede sin Slægt 
Kerodon. Men det fossile Dyr viser i sin hele övrige Bygning en saa 
stor Overeensstemmelse med Pereåen, at de i et naturligt System ei 
kunne afsondres fra hinanden uden i det höieste som Underslægter, og 
dette Forhold udstrækker sig altsaa ogsaa til Mocéen. Jeg forener altsaa 
alle disse Dyr i een Slægt, for hvilken jeg beholder Hligers Benævnelse — 
Cavia og foreslaaer for den sidstomtalte Art Navnet Cavia bilobidens 
(see Tab. XXI Fig. 6). 
Til det, jeg i min foregaaende Afhandling anförte angaaende de 
forsvundne Arter af Slægterne Dasyprocta, Coelogenys*) og Hydro- 
cherus, har jeg intet væsentligt at tilföie; derimod kan jeg foröge Listen 
*) See for ©. laticeps Tab. XX Fig. 1—4. 
