260 
mindste een forekommer, som vi nådes til at erkjende for identisk med 
een af nærværende Skabning. 
Men trods denne Modification i et af mig forhen opstillet Resltat 
er dette dog i sin Almindelighed blevet bestyrket, nemlig: at jo mere 
vi stige ned i Systemets Underafdelinger, desto større bliver Uovereens- 
stemmelserne mellem begge Perioders Paitedyrskabning. Imedens Orde- 
nerne vare de samme for begge Perioder, viste Familierne allerede 
den Uovereensstemmelse, at een af Forverdenens mangler her for Tiden 
(Dovendyrenes) ; hos Slægterne steg Uovereensstemmelsen næsten til Halv- 
delen af det hele Antal, og Arterne vise sig alle (for saavidt de tilstræk- 
keligen ere bekjendte) forskjellige paa een ner, der hidtil synes at und- 
drage sig denne almindelige Lov. 
Jeg gaaer nu over til nærmere at dröfte de almindelige Resul- 
tater, hvormed jeg sluttede min foregaaende Afhandling, for at under- 
söge, hvorvidt de senere tilkomne Kjendsgjerninger tjene til sammes 
Bekræftelse. 
Den förste Sætning, jeg opstillede, var: at det tropiske Bælte af 
den nye Werden, i den Periode, da de Dyr levede, hvis fossile Rester 
her beskjæftige os, langt fra at være ubeboet, som hidtil antoges, frembüd 
en Rigdom og Mangfoldighed i sine Frembringelser, der synes at over- 
træffe den, vi i vore Dage iagttage sammesteds. 
Jeg saae mig istand til at bevise denne Sætning hvad Familierne 
og Slægterne af Pattedyrklassen angaaer, af hvilke jeg alt dengang 
kjendte flere i fossil end i levende Tilstand, Antallet af Arterne derimod 
var betydeligt ringere paa Listen af den forsvundne end paa den af den 
nulevende Skabning. Dog gjorde jeg opmærksom paa endeel Omsten- 
digheder, der talte for Sandsynligheden af en hurtigere Tilvæxt i Frem- 
tiden af hiin end af denne Liste, og mine Formodninger have i denne 
