Som bekjendt kaldte Pallas og andre tidligere Forfattere Spalt- 
aabningen, der ligger længst fra Kjernen, “Mund”, indtil Cuvier (pag. 2) 
meente at opdage den egenlige Mund ved Kjernen. Han benævnede nu 
Spaltaabningen og hele den Ende, vi hos S. cordiformis have kaldt den 
nedtrykte, den “bageste”, fordi den laae længst fra Munden. Chamisso 
derimod viste, at Dyret svémmer med denne Ende forud, og kaldte den 
derfor den forreste”, og heri synes han at have vundet almindeligt Med- 
hold. Lige stor Forvirring opstod dog nu atter derved, at Chamisso 
ogsaa forandrede Cuvier’s Benævnelse af de to brede Flader som Ryg- 
og Bugflade saaledes, at han kaldte “Rygfladen”, den hvorpaa Rygfol- 
derne sidde, den nederste”, “Bugfladen”, den hvorpaa Gjellen er fast- 
heftet, den “överste” — overeensstemmende med deres Stilling hos det 
levende Dyr i Havet. Forvirringen blev endelig fuldstændig, da andre 
Forfattere, saasom Meyen, istedetfor den Chamissoske Benævnelse “överste 
Flade” brugte Benævnelsen “Rygflade”, istedetfor den “nederste” “Bug- 
flade”, altsaa netop i modsat Forstand af den, hvori Cuvier anvendte 
disse Udtryk. 
Et Valg maatte træffes, og jeg skylder at angive Grundene for 
det Valg, jeg traf. 
Af Tegningerne' paa den förste Tavle vil man allerede have seet, 
at jeg fölger Chamisso i den Antagelse, at den vandrette Stilling er den 
almindelige for Salperne. Vel ere Meningerne herom deelte, og blandt 
de nyeste Forfattere paastaae navnligen Lesson udtrykkeligen, at Salperne 
i Havet næsten altid holde Kjerneenden nedad, fordi, siger han (pag. 
262), denne Ende er fastere og tungere end den modsatte. At dette 
Sidste ganske rigligen gjelder for S. cordiformis, fölger af den fore- 
gaaende Beskrivelse. Kjerncenden er ikke alene langt tykkere end den 
modsatte (samnl. Fig. 6 med Fig. 5), men desuden aldeles fast, da dens 
ulige tykkere Skal slutter tat em Fosterkjeden og i Almindelighed (ikke 
paa det aftegnede Exemplar) ogsaa om Kjernen, medens den modsatte 
Vid. Sel. naturvid. og mathem. Afh. VIII Deel. Qq 
