348 
lerede her at tydeliggjöre bestemte Strenge. Jeg fandt kun et Par 
rundagtige, mörke Ansamlinger af Urceller, hvilke jeg nödvendigviis 
maatte antage for den fortykkede Deel af Bindestrengene eller Forbin- 
delsesstedet af to Nabofostre og deres fælleds Gjenbofostre. Ved at 
klemme eller pille disse mérkere Dele ud, vilde det ikke lykkes, her at 
opdage de muligviis tilstedeværende tyndere Dele af Bindestrengene. 
Af denne Jagttagelse lader sig i Grunden slet intet udlede med 
Hensyn til Bindestrengenes Oprindelse. Den stemmer kun med de 
ovenfor fremsatte lagttagelser, eftersom Bindestrengene ere Forlengelser 
af de serése Hinder og altsaa fra först af, hvor disse ere tykke og uigjen- 
nemsigtige, ved gjennemgaaende Lys under Mikroskopet nödvendigviis 
maae falde lettest i Oinene paa det Sted, hvor de ere saa ulige tykkere 
(saml. Fig. 29—u, v, w, x, y, % æ, à). 
Jeg maa saa meget mere beklage, ikke endnu at have noget Fac- 
tisk at fremföre til Besvarelsen af dette Spörgsmaal, som jeg anseer det 
for at vere af ganske særdeles Vigtighed i Salpefostrenes Udviklings- 
historie. Det gjelder især om at faae at vide, om Bindestrengene, der 
aabenbart ere Forlengelser af den seråse Hinde, ere voxede ud fra den, 
eller om de ere dannede selvstændige og först senere smeltede sammen 
dermed. 
Af disse to forskjellige Antagelser foretrak jeg meget lenge den 
sidste. Hvad der især bevægede mig dertil var den Formodning, at det 
förste Anlæg til Bindestrengene laae i hver anden af Kugleknopperne, 
om hvilke det blev sagt at de forvandledes til tynde, strengformige Dele. 
Denne Formodning maatte ogsaa ligge meget ner, naar man sammenlig- 
nede Alternationen mellem Salpefostrene og de tyndere Dele paa Stam- 
rörets Overgang til det Sdie Sæt (see Pag. 542) med den Zikzakdan- 
nelse, der finder Sted mellem Nabofostrene og deres Bindestrenge (see 
Fig. 28 og endnu tydeligere Fig. 30). Det syntes ikke dristigt at antage, 
