399 
Udgangen til Fostrenes Aandesekke ligge i hele Fosterkjeden paa Hjör- 
nerne af dens Sideflader med dens concave og convexe Flade (see Fig. 
26) — sikkerligen det Sted, hvor de, især Udgangene, ligge allerfriest. 
§ 16. 
Aanderedskabernes Udvikling. 
Grundstoffet til Aanderedskaberne blev ovenfor (pag. 547) viist 
fornemmeligen at maatte indeholdes i Kugleknopperne. Dette Grundstof 
bestaaer her, ligesom i alle de höiere Dyrs Dele, af Urceller, i hvilke 
atter Rjernerne ere de tidligste Dele, de omgivende Cellevægge de sildi- 
gere dannede. Urcellerne forvandles væsenligen og paa forskjellig Maade 
i Cellevævet, Musklerne og Rygfolderne; i den egenlige Sliimhinde af 
Aandesækken og i dén seråse Hinde forblive de, ligesom hos hüiere Dyr, 
bestandigen kjendelige. Ja, hos intet Hvirveldyr har jeg i Sliimhinden 
eller de seröse Hinders Overtræk saa let eller saa tydeligt kunnet erkjende 
de flade Urceller med deres Kjerner. Dette er for Moderdyret allerede 
blevet omhandlet ovenfor (pag. 515); det gjelder endnu mere for Sal- 
pefostrene. Allerede ved en svag (omtrent ved 8—10 Ganges) For- 
størrelse vise sig i Salpefostrenes seråse Hinde og Aandesæk en utal- 
lig Mængde Prikker, og man erkjender strax, at disse Hinders mindre 
Gjennemsigtighed i Modsætning til Skallen netop hidrårer fra dem. Ved 
stærkere Forstörrelse (30—200 Gange) og gjennemgaaende Lys opdager 
man da med stårste Lethed, at hver af disse Prikker er en flad Urcelle 
med en enkelt stor Kjerne. De liyge under hele Fosterlivet endnu langt 
fra hverandre i Forhold til deres ovenfor (pag. 313 og 327) beskrevne 
Leie i Moderdyrets seröse Hinde og Sliimhinde (Fig. 14). Et Stykke 
af Aandesækkens Sliimhinde hos et Salpefoster af förste Sæt findes af- 
bildet under 200 Ganges Forstörrelse i Fig. 15; men ved en Misfor- 
staaclse fra Lithographens Side ere alle Hjörnerne blevne meget for 
spidse, da de netop burde have været ganske stumpe. 
Vid. Sel. naturvid, og mathem. Afh. VIII Deel, Yy 
