362 
eller maaskee rettere at alle Blærerne kom ud fra en fælleds Streng eller 
et fælleds Ror. 
Den forreste og störste var endnu lidt mere retortformig krummet 
end de üvrige (Fig. 56—n), men den forreste Deel af dens Hals og til- 
med af hele Rækken endte sig med en lille rund Plade (Fig. 56—m), 
i hvis Midtpunkt var en Fordybning, tildeels fyldt med et mörkt uigjen- 
nemsigtigt Stof. — I det Indre af Blærerne kunde ingen bestemt finere 
Bygning erkjendes. 
Hvad bör denne Blærerække ansees for at være? I hvad Forhold 
staaer den vel til Moderdyrets Fosterkjede? Hvis jeg vilde holde mig til 
mine faa Iagttagelser alene, saa vilde jeg ansee den for det fårste Udvik- 
lingstrin af Fosterkjeden; men tager jeg Hensyn til mine Forgængeres 
Iagttagelser, saa maa jeg nödvendigviis ansee den for det første Spor 
til den næste Generation, der ifålge den Chamissoske Theorie vilde be- 
staae af enkelte Fostre (proles solitaria) i Modsætning til den, hvortil 
Moderdyrene, nemlig Fostrene i jeden, höre (proles gregata), det fürste 
Spor endelig — for endnu engang at sige det Samme med andre Ord — 
til Fostre lig dem, hvortil den fælleds Modersalpe med Fosterkjeden hörer. 
Som bekjendt skal nemlig, ifölge Chamisso, hos Salperne en 
Yngel af sammensatte og en Yngel af enkelte Fostre stedse aflöse hver- 
andre, “ita ut quelibet Salpa matri aque ac filiabus dispar, avie, nep- 
tibus et sororibus par sit” (Chamisso pag. 2). 
Man vil finde, at min Hagttagelse stemmer fuldkommen vel med 
dem, hvoraf Chamisso har uddraget denne forunderlige Regel. Hvor- 
vidt Reglen selv nödvendigviis maa uddrages deraf, vil först i det Föl- 
gende kunne undersöges. 
