30 



marken og til Krattene, hvor der er Fugtighed og Humusstolîer 

 i tilstrækkelig Mængde; særlig mellem vanddrukne Mosser, i 

 Sphagnum-tuer o. 1. St. kan man gjore en rig Høst. 



Mange af Svampene naa ganske anselige Størrelser; saa- 

 ledes fandt jeg f. E\. ved Mudderbugten paa Disco ic. 70° N. Br.) 

 en Lycoperdoîi bovista^ som var 9'='" høj og havde en Tykkelse 

 af 10 — 13'^'" (dens Form var noget uregelmæssig); den voxede 

 her paa en fugtig, græsbevoxet Skraaning, en biomsterfattig 

 Urtemark med sydlig Exposition ; paa samme Lokalitet fandt jeg 

 en AgaricuSj hvis Hat maalte 12'^'° i Diameter. 



Jeg har iagttaget Agaricaceer til c. 3000' (838"°) o. H. (ved 

 PatootL Grønlænderne kalde alle større Svampe «pobit» (Sing, 

 pobiki; de spise dem ikke, da de anse dem for skadelige; 

 mine Ledsagere bleve meget forskrækkede, da de en Gang saa 

 mig spise el Stykke af en Lycoperdon genimatum. 



Disco- og Pgrenomyceter ere imidlertid i ubetinget Over- 

 vægt; man kan i fugtigt Vejr næppe finde en død Plantedel 

 uden at trætfe Saprofyter paa den. Lektor E. Rostrup omtalere 

 i »Fungi Groerilandiæ», at uX Grønlands den Gang kjendte 395 

 Fanerogamer og Karkryptogamer er der fundet Svampe paa de 

 210 Arter; paa mange af de resterende 185 sp. har Dr. Rosen- 

 vinge og jeg senere fundet Svampe; særlie- vil jeg nævne, at 

 jeg har samlet visne Stængler af de énaarige Planter, paa hvilke 

 der tidligere var kjendt meget faa Saprofyter. 



Man træller dog ogsaa adskillige ikke-saprofytiske Z^e'sco- 

 myceter] paa aldeles nøgne og golde Sand- eller Lerflader, 

 hvor man a priori ikke skulde vente dem, men hvor der vel 

 altsaa maa være nogle Muldstoffer, er det i Nordgrønland ikke 

 sjældent at træfl'e nogle smaa røde eller brune Pezizeer: Lach- 

 num scidellatiim og Peziza bruniieo-atra ^ naar Jordbunden da 

 ikke er altfor tør. Særlig er den røde Laclmum almindelig paa 

 fugtige lerede Flader langs Elvenes nedre Lob. 



'.Medd. om Grmiiand', H. Ill, p. 520. 



