79 



Det er først ved Frederikshaab (62"" n. Br.), at vi træffe 

 den næste mere ndprægede floristiske Grænse. Følgende Arter, 

 som ere almindeligt udbredte i det Sydlige, have deres Nord- 

 grænse her eller ikke langt svd derfor. 



Myriophyllum alterniflorum. 

 Cerastium vulgatum. 

 Viola canina. 

 Hieracium alpinum. 

 — strictum. 



Rumex Acetosa. 

 Betula odorata. 



Car ex atrata. 



— liæmatolepis. 



— vulgaris. 



— panicea v. tianidiila 



— stylosa. 

 Lastrea Filix mas. 



hvortil kan fojes Hieracium nigrescens * livido-rubens. 



Lidt længere sydpaa falder Nordgrænsen for Gentiana aurea 

 (6Г 20') og Brosera rotundifolia (61° 13'). 



Nogen karakteristisk Sydgrænse findes derimod ikke paa 

 dette Sted; kun nogle faa af de nordlige Arter, som i det Syd- 

 lige blot ere fundne paa enkelte Steder, have deres sydligst 

 kjendte Voxested her [Alopecurus alpimis, Junciis castaneus, Poa 

 flexuosa (?)). 



Den mest udprægede floristiske Grænselinie syd for 64" n. 

 Br. findes dog ved den 61. Breddegrad. Her danner Kystlinien 

 et Knæk, idet den ved Gap Desolation (Øen Nunarsuit) pludselig 

 gaar lige mod Ost for senere atter at gaa i mere sydøstlig 

 Retning. Ved dette Knæk træder Indlandsisen paa en ret stor 

 Strækning forholdsvis langt ud, saa at den kun efterlader et 

 smalt Klippeland for en stor Del bestaaende af Øer og forøvrigt 

 hyppigt afbrudt af Isen, der paa mange Steder gaar ud til 

 Havet. Først længere mod Øst, giver denne Plads for et for- 

 holdsvis bredt, isfrit Land med rig Vegetation. Dette Sted 

 synes dog kun at danne en bestemt Sydgrænse for en 

 eneste Art med nogenlunde stor Udbredning, nemlig Ellen. 

 Alnus ovata, som forekommer i det Indre af adskillige Fjorde 



