118 



tereu. De øvre Grenender rage vel ikke sjeldent op over Sneen, 

 saaledes som Dr. Helms har iagttaget det, men dette er netop 

 ogsaa en Betingelse for, at Snedækket kan være bestemmende 

 for Krattets Højde, og hermed stemmer det godt, at man ofte 

 finder døde Grene i Toppen af Pile- og Birkebnskene. 



At Vinden ogsaa uden Sneens Medvirkning kan forme Ivral 

 og Skove, er forøvrigt velkjendt f. Ex. fra Vest- Jylland, men de 

 af \ inden formede Flader vende her mod denne, medens de 

 grønlandske Krat ligge i Læ for Vinden. 



Da Krattene hovedsagelig ere indskrænkede til de lavere 

 liggende Skraaninger, som ere beskyttede mod Föhnvinden, er 

 det et forholdsvis ringe Areal, som er kratbevoxet. Som særlig 

 rige paa Krat kan nævnes følgende Strækninger af Julianehaabs- 

 Partiet: Nordsiden af Ïunugdliarfik-Fjord, Østsiden af sammes 

 nordlige Arm, Landet øst for Igaliko-Sletten, samt ifølge Premier- 

 løjtnant Bruun Sydøstsiden af Igaliko-Fjord fra Ekaluit til hen- 

 imod Kagsiarsuk og Landet mellem Kagsiarsuk og Agdluitsok- 

 Fjord. 



De kratdarineude Arter ere 4. nemlig Pil {Salix glauca)^ 

 Birk {Beiula odorata), El (Alnus ovata) og Bøn [Soi^bus ameri- 

 canaj. Af disse kunne dog kun de to første danne rene Be- 

 \oxninger, medens Rønnen og Ellen kun forekomme som Ind- 

 blanding i disse. De andre træagtige Arter ere ikke kratdan- 

 nende; kun sjeldent optræde Post (Ledum palustre ß, groen- 

 landicum) og den kirtlede Dvergbirk {Betula glandnlosa) paa 

 en saadan Maade, at de kunne siges at bidrage til at danne Krat. 



Pilekr a tte ne (Salix glauca) 



ere de mest udbredte Krat. Selv i det Indre af Sydkystlandet, 

 hvor Birkekrattene opnaa deres største Udbredelse , er det 

 sikkert Pilekrattene, der dække det største samlede Areal. Nær- 

 mere ved Kysten ere disse fuldstændig i Overvægt, og tilsidst 

 blive de eanske eneherskende (Smlgn. S. 111). 



