36 



efterhaanden dø bort; de store Birkes Hovedgrene opnaae tvert- 

 imod eu forholdsvis høj Alder, sædvaalig 60—90 Лаг. Højden 

 er sædvanlig ikke meget betydelig, 6 — 13 Fod, sjeldnere indtil 

 20 Fod. Hvorvidt man vil betegne disse Birke som høje Buske 

 med usædvanlig tykke og gamle Grene eller som Træer med 

 flere krummede, ofte ved Grunden nedliggende Stammer, bliver 

 nærmest en Smagssag. 



De tykke Grenes eller Stammers Bark er glat og brun ; 

 sædvanlig er den dog paa den ene Side, den opadvendte og 

 stærkest belyste, noget graalig. Undertiden er Barken i det Hele 

 lysere, graalig og nærmer sig til den hvide Farve, som ellers 



Fig. Ô. Skitse af en Biik ved Kagsiar- 

 suk i ] gal i ko-Fjord, 11 Fod hoj. 



Fig. 6. Skitse af en Birk, voxende paa 

 eii Skiaaning ved Kingua i Tunug- 

 d liarf ik-Fjord, 6 Fod hoj over Basis. 



er saa vel kjeudt hos denne Birkeart, men fuldt saa lys bliver 

 den dog aldrig. 



De ældre Grene, særlig de nedliggende Dele af dem, ere 

 hyppigt bevoxede med Lichener, om end ikke i særlig høj Grad. 

 Mest iøjnefaldende ere Parmelia diffusa og hyperopia^ som danne 

 store, lyse, centrifugalt voxende Pletter, og fremdeles kunne 

 nævnes som almindelige Cetraria sæpincola og juniperina var. 

 pinastri, Biatora fuscescens, Buellia parasema, Artliopyrenia ana- 

 lepia o. m. a. Ogsaa enkelte Mosser kunne forekomme, men 

 de ere i det Hele sjeldne. 



Birkekrattene ved Kingua i T un ugdli ar f ik ere omtalte 



