162 



Saxifraga Aizoon. Pyrola minor. 



Lathyrus maritimus. Saxifraga decipiens. 

 Aii^a ßexuosa. — nivalis. 



Carex viiilis. Sedum annuum,. 



Cardamine pratensis. Thymus Serpyllum. 



Equisetum arvense. Antennaria alpina. 



Lastrea Filix 7nas. BotrycJiium Lunaria. 



Oxyria digyna. Carex stylosa. 

 Poa 7iemoralis. — atrata. 



— pratensis. Cerastium vulgatum. 



Flatanthera hyperborea. Euphrasia officinalis. 



Saxifraga rivularis. Erigeron alpinus. 



Trisetum subspicatum. Juncus trifidus. 



Af Lynghedens Buske forekommer især hyppigt Salix her- 

 bacea, og endvidere Vaccinium idiginosum og Salix glauca. 



Urteliernes Sammensætning er sædvanlig meget broget. 1 

 Reglen forekommer et forholdsvis stort Antal Arter i den Grad 

 blandede mellem hverandre, at ikke en enkelt kan udpeges som 

 dominerende. Forøvrigt er Sammensætningen varierende efter 

 Lokaliteterne, og paa sine Steder kan man ogsaa finde en enkelt 

 Art særlig fremtrædende. Saaledes dannede Streptopus ved 

 Tunuarmiut i Tunugdliarflk en tæt Bevoxning i Læ og noget i 

 Skygge af en lodret Klippevæg i 500 Fods Højde o. H. ; under 

 den voxede Alchemilla vulgaris og Polypodium Phegopteris. Af 

 andre Arter, som optræde i saa stor Mængde, at de blive 

 karaktergivende, kan nævnes Ranunculus acer (f. Ex. paa Kakar- 

 suak ved iVarsak, se S. 130) og Alchemilla vulgaris (paa fugtige 

 Steder). 



De typiske urtelier voxe ligesom Krattene paa de af Bjer- 

 genes Forvittringsprodukter dannede Skraaninger, der i Almin- 

 delighed bestaa af Grus eller finere Materiale , paa shie Steder 

 af større eller mindre Sten; de foretrække næsten altid grusede, 

 forholdsvis fugtige Skraaninger. Bestaa Klipperne af Granit eller 



