171 



Højde. Ltn. l>ruun nævner flere Steder i sin Beretning disse 

 frodige Fjeldgræsgange og udtaler (S. 356), at de «for en meget 

 stor Del have betinget Størrelsen af Gaardene». 



Græsvegetationen er dog ikke alene knyttet til de stejlere 

 Bjergskraaninger; den forekommer ogsaa paa fladt eller kun 

 svagt skraanende Terræn, ja paa saadanne Steder trætfes de 

 reneste Græsbevoxninger, men Vegetationens Karakter er gjerne 

 noget forskjellig. Arternes Antal er her mindre, og Græstæppet 

 er næsten altid (i Julianehaabs-Partieti sammensal yS A^ithoæantliwn 

 odoratum og Aira fiexuosa^ ofte jevnt blandede i omtrent ligelig 

 Mængde, paa andre Steder den ene eller den anden dominerende. 

 Andre Græsarter forekomme enten slet ikke, eller kun en enkelt 

 eller faa Arter ere indblandede i ringe Mængde. Hyppigst ere 

 Phleum alpinum og Calamogrostis phragmitoides. 



Disse Steder, som vi ville kalde Græsmarker, ere mere 

 tørre end Græslierne; dels er Jordbunden mindre fugtig, og 

 dels ere de gjerne noget mere udsatte for udtørrende Vinde, 

 om end de dog altid have en forholdsvis lun og gunstig Be- 

 liggenhed. De have derfor et mere xerofilt Præg og minde om 

 vore høje, aabne , tørre Skovenge. De nævnte Græsarter stille 

 omtrent samme Fordringer til de ydre Forhold: dog ynder Лтг 

 fieocuosa noget tørrere Steder end Anilioxantlmm. De andre 

 Urter forekomme i Almindelighed i ringere Mængde end i de 

 fugtigere Græslier, baade hvad Arter og Individer angaar: som 

 nogle af de hyppigste kunne nævnes : 



Viola Muehlenbergiana. , Carex scirpoidea. 



Leontodon auiumnale. — festiva o. a. A. 



Carex vitilis. '. Polygonum viviparum. 



— stylosa. I Taraxacum officinale. 



Særlig maa fremhæves Саглг' -Artevne, som ofte optræde i 

 stor Individmængde uden at forandre Vegetationens Karakter, 

 hvilket skyldes deres græslignende Ydre. 



iMedens de tørre Græsmarker |»aa noget fugtigt og skraanende 



